# data[].attributes.body
Leonardo da Vinci (1452-1519) va ser un artista que sintetitza l’ideal humanista de finals del segle XV. Dotat excepcionalment per a la creació estètica i la ciència, va treballar molts camps del coneixement. Com a pintor va fer poques obres, però totes genials, tot anunciant el pas cap al Cinquecento. Leonardo va destacar en la representació de la natura i les proporcions. Va ser un mestre del sfumato, la tècnica pictòrica que consisteix a difuminar els contorns per crear sensació de profunditat. Entre les seves obres destaquen La Gioconda i L’Últim Sopar.
Em semblen impresionants les seves creacions.

# data[].attributes.body
M’agraden molt aquests vídeos, perquè aprens moltes coses en poc temps.

# data[].attributes.attachment_link.title
20 preguntas curiosas que no sabías en 10 minutos [35]

# data[].attributes.body
Renegar:

Deixar de donar la pròpia adhesió, fidelitat, a unes idees o institucions religioses, morals o civils, sigui declarant-ho expressament sigui manifestant-ho amb actes. Renegar la religió. Renegar la pàtria.

Butlles: Missiva o document oficial emès pel Papa.

Indulgències: és el perdó dels pecats, o dels càstigs associats, després de la confessió, l'absolució i de la realització d'una gesta tipificada.

Precedent: Fet igual o anàleg a un altre i anterior a ell.

Anatomia: Estudi de l'estructura d'un ésser viu mitjançant la dissecció de les parts que l'integren.

Profans: Que no té caràcter sagrat ni està relacionat amb la religió:

Cànons: Mesura, regla, model.

Dogmes:

1. Punt principal d'una religió, d'una doctrina o d'un sistema de pensament que es considera una veritat universal i que no es pot posar en dubte.

2. Conjunt de les veritats fonamentals d'una doctrina religiosa, que s'han de creure per fe i no es poden posar en dubte.

Cornises:

1. Element arquitectònic que sobresurt a la part superior de la façana d'un edifici:

2. Franja o camí estret que segueix el contorn d'una muntanya o un precipici.

3. Vorera sortint i rocallosa d'una muntanya.

Institucions: Organisme fundat per dur a terme una funció, especialment d'interès públic.

Annexió: Acte pel qual un estat incorpora un nou territori a la seva sobirania.

Ostatge: Persona donada o presa com a garantia de l'acompliment d'obligacions que deriven d'un tractat o de normes de guerra universalment reconegudes o àdhuc de la voluntat del vencedor.

Afany: Esforç treballós, penible, ansiós.

Legislava: establir, lleis.

Afers:

-  Cosa a fer de certa importància, risc o perill.

-  Esdeveniment rellevant que té un impacte notable en política.

-  Allò en què esmercem treball, atenció o temps.

-  Negoci comercial, professional o públic.

Sobirania: Qualitat del poder polític d'un estat o d'un organisme que no és sotmès a cap altre poder. Sobirania fiscal. Sobirania compartida.

Capitulació: Acta en què consten les condicions d'una rendició.

Infanteria: Cos de l'exèrcit que combat a peu i té la missió d'ocupar el terreny o defensar-lo.

Sublevació: Alçar en rebel·lió o motí.

Hegemonia: Supremacia que un estat exerceix sobre d'altres, que un poble exerceix sobre els seus veïns o confederats.

# data[].attributes.body
La indumentària bàsica era una camisa interior de lli blanc, màniga llarga, sobre ella un vestit de cintura alta de color contrastant. A fins de segle l'escot es va fer en forma de V fins a la línia de la cintura, es va afegir una peça de teixit rígid per a tapar el pit a manera de triangle invertit anomenat tassel. Les mànigues s'obrien a l'altura de les espatlles i dels colzes, en la part posterior, per a deixar apuntar per les obertures les mànigues de la peça interior.

# data[].attributes.body
El primer pintor castellà que va mostrar influències italianes va ser Pedro Berruguete, en el segle XV. Tanmateix, va ser en el segle XVI quan van emergir pintors com Luis de Morales i Sánchez Coello, que van dedicar-se fonamentalment a realitzar pintura religiosa i retrats de la cort dels Àustries.

La Verge amb l'Infant de Luis de Morales (1570).

En pintura, però, el gran geni del Renaixement hispànic va ser Domínikos Theotokópoulus, El Greco (1541-1615), home conreat i de gran erudició que va sobresortir per sobre de tots els altres pintors. Aquest artista, d’origen grec, va fer pintures religioses i retrats amb un estil molt original, ple de dramatisme i moviment; principalment, destaca per l’ús dels colors freds i l’allargament de les figures. De la seva obra, molt àmplia, destaquen l’Espoliació, l’Enterrament del senyor d’Orgaz, La Trinitat i el retrat El cavaller de la mà al pit.
El primer pintor castellà que va mostrar influències italianes va ser Pedro Berruguete, en el segle XV. Tanmateix, va ser en el segle XVI quan van emergir pintors com Luis de Morales i Sánchez Coello, que van dedicar-se fonamentalment a realitzar pintura religiosa i retrats de la cort dels Àustries.

En pintura, però, el gran geni del Renaixement hispànic va ser Domínikos Theotokópoulus, El Greco (1541-1615), home conreat i de gran erudició que va sobresortir per sobre de tots els altres pintors. Aquest artista, d’origen grec, va fer pintures religioses i retrats amb un estil molt original, ple de dramatisme i moviment; principalment, destaca per l’ús dels colors freds i l’allargament de les figures. De la seva obra, molt àmplia, destaquen l’Espoliació, l’Enterrament del senyor d’Orgaz, La Trinitat i el retrat El cavaller de la mà al pit.

# data[].attributes.body
Es van mantenir les peces de l'Edat mitjana, afegint-li colors brillants, en forma de pegats, rallas, quadrats i triangles. Els nobles podien vestir els seus servents amb els mateixos colors que usaven ells, en activitats específiques tenien reservats uns certs colors, com per exemple, el vermell s'utilitzava en les activitats rurals. Les peces accentuaven el físic, les espatlles, pectorals, s'embuataven els abrics amb fenc i es col·locava un cinturó en la cintura. Es van deixar d'usar les calces, sent reemplaçades per les mitjanes, accentuant-se per mitjà de la bragueta la entrepierna. El calçat que s'utilitzava en l'Edat mitjana, en punta va ser reemplaçat pel denominat “bec d'ànec” que posseïa la seva punta ampla i arrodonida en la capdavantera.

# data[].attributes.body
En els s. XV i XVI comença a tenir protagonisme el concepte de luxe que s'observa en tota la ornamentació quotidiana: teixits més rics en textures i colors. Correspon al descobriment de nous mons posteriors a la colonització i l'aparició de noves riqueses.

# data[].attributes.body
L’art renaixentista sorgit a la Itàlia humanista no es va imposar plenament als territoris de la Península Ibèrica fins al segle XVI. A partir d’aleshores, la influència del nou estil es va fer notar en totes les branques de l’art. Ara bé, a Catalunya les circumstàncies polítiques i econòmiques van impedir una plena inserció en el Renaixement que no va desplaçar totalment l’art gòtic que perviuria fins al segle XVII.

# data[].attributes.body
En arquitectura, el gòtic va continuar sent l’estil predominant al llarg de tot el segle XV i principis del XVI. És per això que als territoris de la Monarquia Hispànica hi ha molt poques mostres de l’estil renaixentista italià; només es va fer servir per a algunes construccions molt concretes, com ara el palau de Carles V a l’Alhambra de Granada o la catedral d’aquesta mateixa ciutat.

L’arquitectura renaixentista hispànica, no obstant això, va desenvolupar uns estils propis que es van desenvolupar en tres fases.

El primer estil arquitectònic renaixentista espanyol va ser el plateresc, caracteritzat per una decoració molt abundant i la presència de delicats relleus (fets pels argenters o plateros) amb els quals s’ornamentaven les façanes dels edificis. La façana de la universitat de Salamanca n’és el millor exemple d’aquest estil. Inspirat en els models arquitectònics clàssics (columnes, llindes i frontons), va sorgir l’estil classicista on els elements arquitectònics  i espacials prevalien sobre els decoratius. El palau de Carles V a l’Alhambra de Granada és l’obra més representativa d’aquest estil.

# data[].attributes.body
L’escultura hispànica va rebre influències del Renaixement italià, però els escultors van intentar plasmar la intensitat dels sentiments religiosos més que no pas la bellesa ideal. La majoria de les obres van ser talles de fusta molt boniques pintades amb colors ben vistosos. D’entre els escultors espanyols del segle XVI van destacar Alonso Berruguete, nascut a Palència, i el tallista Juan de Juni. A Catalunya cal destacar la figura de Damià Forment, que va esculpir en marbre el retaule extraordinari del Monestir de Poblet.

# data[].attributes.body
El primer pintor castellà que va mostrar influències italianes va ser Pedro Berruguete, en el segle XV. Tanmateix, va ser en el segle XVI quan van emergir pintors com Luis de Morales i Sánchez Coello, que van dedicar-se fonamentalment a realitzar pintura religiosa i retrats de la cort dels Àustries.

# data[].attributes.body
La pintura del Renaixement es va caracteritzar per l’interès en la figura humana, la conquesta de la perspectiva i el domini de l’espai. Els pintors es van inspirar en l’antiguitat clàssica. Per això es prestava una atenció especial a les proporcions de les figures i es buscava la bellesa, idealitzant rostres, cossos i moviments.

Els pintors renaixentistes van estudiar com es podia representar en una superfície plana de dues dimensions (alt i ample) la tercera dimensió o profunditat. D’aquesta manera, el color, la composició i les escenes que servien de fons a les obres (generalment, edificis o paisatges) es van utilitzar per crear diferents plans i donar sensació de profunditat.

La temàtica dels quadres es van ampliar. Malgrat que es van continuar realitzant moltes escenes de caràcter religiós, també es representaven escenes mitològiques, nus i retrats.

# data[].attributes.body
El pintor florentí Masaccio (1401-1428) és considerat el primer pintor plenament renaixentista, especialment pel tractament que va fer de la perspectiva. Un altre pintor destacat va ser el toscà Piero della Francesca (1415-1492), tot i que mai va treballar pels Mèdici i només va passar un any a Florència. No obstant això, la figura més coneguda del Quattrocento italià va ser Botticelli (1445-1510), que va plasmar amb perfecció el dibuix i va saber transmetre amb mestria la sensació de moviment de les figures, tot convertint en imatges els símbols creats pels humanistes florentins. Les seves obres La primavera i El naixement de Venus recreen en conseqüència un món mitològic ple de sensibilitat i bellesa.

# data[].attributes.body
La culminació de la pintura renaixentista va arribar durant el segle XVI. Un segle d’or de la pintura en el qual van destacar fonamentalment quatre grans artistes italians: Leonardo da Vinci, Miquel Àngel Buonarroti, Rafael Sanzio i Ticià.

# data[].attributes.body
Aquest trimestre m'ha agradat fer els treballs, encara que a classe no ho entenc molt bé, perquè haig d'estar copiant, igualment l'assignatura m'ha agradat molt, he après moles coses noves. M'agrada aprendre i aquest trimestre he après molt.