# data[].attributes.body
Nakon Krfske deklaracije 1917. kojom je stvorena Kraljevina SHS stvoreno je i Narodno vijeće Slovenaca, Hrvata i Srba. To vijeće je bilo najviše političko tijelo južnoslavenskih zemalja Monarhije. Predsjednik tog vijeća bio je Anton Krošec, a potpredsjednici su bili Ante Pavelić i Svetozar Pribićević. Zbog novonastalog vijeća Hrvatski sabor je svoje ovlasti prenio na Narodno vijeće SHS pa je zato ono postalo vrhovno tijelo vlasti u državi.

# data[].attributes.body
Zbog neimaštine, zelenog kadra, zbog toga što Država SHS nije imala vojsku te je Italija zauzimala teritorij države, Država SHS se morala ujediniti s Kraljevinom Srbijom koja ima vojsku i može pomoći Državi SHS. Političar Stjepan Radić htio je da se prije ujedinjenja odrede neki uvjeti i da stvorena država bude federativna republika, a Svetozar Pribićević i većina političara su htjeli da nova država bude centralistička monarhija te su požurivali ujedinjenje. Država SHS i Kraljevina Srbija trebale su se ujediniti Naputkom u kojem je pisalo da bi unutarnje uređenje države trebalo odrediti Ustavotvorna skupština dvotrećinskom većinom glasova, ali su se Država SHS i Kraljevina Srbija ujedinile Adresom u kojoj ujedinjenje nije bilo uvjetovano te je izašlo s na brzinu sročenom izjavom. 1. prosinca 1918. Aleksandar Karađorđević je proglasio ujedinjenje, a naziv države je bio Kraljevstvo Srba, Hrvata i Slovenaca. Zbog nezadovoljstva načinom ujedinjenja nekoliko dana kasnije bio je prosvjed.

# data[].attributes.body
5. prosinca 1918. bio je prosvjed na Jelačićevom trgu u gradu Zagrebu. Taj dan iskazano je nezadovoljstvo zbog načina ujedinjenja. Vojnici postojećih hrvatskih jedinica još od austrougarske vojske krenuli su prema Jelačićevu trgu izvikujući parole potpore hrvatskoj republici te su im se i civili priključili. Na putu su se sukobili s pristašama nove države te je zbog sukoba poginulo oko petnaest ljudi, a bilo je i nekoliko ranjenih. Prosvjed ništa u državi nije postigao, a nekoliko ljudi je poginulo pa zato mislim da prosvjed nije bio potreban jer nije riješio problem.

# data[].attributes.body
Javljali su se problemi zbog pitanja granica između Kraljevstva SHS i Kraljevine Italije (Jadransko pitanje) i zbog nekoliko neuspješnih pregovora o tom razgraničenju. Italija je Rapalskim ugovorom 1920. dobila Trst i okolicu, neka slovenska područja, Istru, grad Zadar i otoke Cres, Lošinj, Lastovo, Palagružu i Sušac. Rapalski ugovor dobio je naziv prema talijanskom gradu Rapallu u kojem je bio postignut. Oko pola milijuna Hrvata i Slovenaca koji su ušli u sastav Kraljevine Italije zbog Rapalskog ugovora bilo je izloženo talijanizaciji.

# data[].attributes.body
Izbori za Ustavotvornu skupštinu održali su se 28. studenoga 1920. godine. Pravo glasa imali su samo muškarci stariji od 21 godine. Prva stranka po većini glasova bila je Demokratska stranka, druga po većini glasova bila je Narodna radikalna stranka, treća je bila Hrvatska pučka seljačka stranka, a četvrta je bila Komunistička partija Jugoslavije. Demokratska stranka koju je predvodio Svetozar Pribićević se zauzimala za centralizam te je zato država postala centralistička monarhija te je podijeljena na 33 oblasti Vidovdanskim ustavom 28. lipnja 1921. godine.

# data[].attributes.body
Rijeka je bila proglašena slobodnim gradom pa su 1919. godine talijanski fašisti s vođom Gabriele D'Annunzio preuzeli grad Rijeku. Zbog toga 1924. godine potpisan je Rimski ugovor kojim je Rijeka pripala Italiji. Gubitak Rijeke bio je velik problem za hrvatsko gospodarstvo. Tim ugovorom zaključeno je Jadransko pitanje i utvrđene su granice između Kraljevstva SHS i Kraljevine Italije. Zbog toga što je Rijeka pripala Kraljevini Italiji ukinuli su se hrvatski razredi u školama, zabranio se hrvatski jezik u upravi i na sudu, zabranila su se hrvatska društva, Hrvatima i Slovencima su se nasilno talijanizirala prezimena...

# data[].attributes.headline
1928. Atentat na hrvatske zastupnike u Narodnoj skupštini

# data[].attributes.subject
1928. Atentat na hrvatske zastupnike u Narodnoj skupštini

# data[].attributes.body
Predstavnici Seljačko-demokratske koalicije optuživali su vladajuće za nepotizam i korupciju. Zbog toga u Narodnoj skupštini u Beogradu 20. lipnja 1928. godine zastupnik Radikalne stranke Puniša Račić je izvršio atentat na hrvatske zastupnike. Ranjeni su bili Stjepan Radić, Ivan Pernar i Ivan Granđa, a smrtno su stradali Pavao Radić i Đuro Basariček. Nakon nekog vremena Stjepan Radić je umro te su zato i zbog atentata počele pobune za veća prava u Hrvatskoj. Smatram da su zastupnici Radikalne stranke na krivi način pokušali ugušiti pobune Hrvata i da su ih još više pojačali atentatom na hrvatske zastupnike.

# data[].attributes.body
Kralj Aleksandar koristio se izgovorom da u teškom vremenu, na primjer kad se dogodi atentat, ˝između kralja i naroda ne smije biti nikakvih posrednika˝ te je zato 6. siječnja 1929. ukinuo Vidovdanski ustav i rasputio Narodnu skupštinu. Kraljeva odluka se u početku činila dobrom i svidjela se ljudima jer su mislili da će diktatura trajati kratko te će označiti početak pravednijega i ravnopravnijeg preuređenja države. Kraljevina Jugoslavija podijeljena je na devet banovina, uvele su se cenzure, ograničavala se građanska sloboda i počeli su progoni političkih protivnika. Zbog te diktature 1930. su se pravaši okupili oko Ante Pavelića i utemeljili organizaciju Ustaša. Mislim da je kralj Aleksandar uveo previše zakona koji se nisu svidjeli stanovništvu te da je trebao ukinuti barem neke od tih zakona ako želi umiriti Hrvate zbog atentata i ako želi državu bez pobuna.