# data[].attributes.body
Плутаючись у високих бур'янах, пролазячи попід кущами, що тісно посплітались у сій занедбаній частині панського гаю, вони долізли врешті до води. Тут було парно. При повній тиші в повітрі густий гай легко затримав зібране за день тепло, і тепер звідти пашіло, як із печі. По скляному поверху ставка, в глибини якого визирало темне зоряне небо, тихо плив білою хмарою туман і, мов наміткою, загортав блимаючі в таємній глибині зорі. Нічна задуха насичена була сильними пахощами татарського зілля, куширу, зогрітої води. Край човна, в невеличкому плесі, оточеному осокою й лапатими лопухами, жаби лящали так завзято, що заглушали всякий згук у далекій околиці.

# data[].attributes.body
Одійшовши кілька гонів, Остап зупинився й озирнувся. Невиразною чорною плямою лежало сонне село у видолинку, і тільки в корчмі ясно світилось одиноке віконце й приковувало до себе Остапів погляд. Се одиноке світло серед сонного села було немов останнім "прощавай" рідного закутка, ниткою, що в'язала його з батьківщиною, з усім близьким. Але за хвилину віконце згасло, і Остап почув, як разом із зниклим світлом в його серці щось урвалось і село геть одсунулось од його. Остап непомітно для себе зітхнув і рушив далі.

# data[].attributes.body
Комиш шумів. Він їжився перед нею, тіснив із боків, настигав іззаду, ловив корінням за ноги, колов і різав шорстким листом. Жовтий, гладкий, високий — він глузував із неї, помахуючи над її головою рудим чубом. Соломія чула до нього зненависть, як до живої істоти. Він дратував її. Коли б у неї був серп або ніж, вона різала б його доти, поки б він не поліг увесь або вона сама не впала трупом. Соломія накинулась на нього і почала трощити із злості, з озвірінням, як свого ворога.

Вона рвала його, ламала, крутила і била ногами, а він згинався, упирався, зчіплювався вгорі китицями, ранив їй руки і тільки корінням тремтів, немов од скритого реготу.

# data[].attributes.headline
Безнадійність

# data[].attributes.subject
Безнадійність

# data[].attributes.body
Проти нього стояв не пес, а вовк. Великий, сірий, забовтаний, з гарячими й голодними очима. Він насторошив вуха й простяг до Остапа морду, міркуючи, чи безпечно йому нападати, чи ні. Остап лежав безборонний і дививсь на вовка. Він добре бачив трохи кривий, глибокий і заслинений рот вовка, закрутки шерсті на його грудях й міцні замочені лаби.

Звір стояв нерухомо, врешті переставив одну лабу, далі другу і трошки присунувся до Остапа.

Остап зачерпнув пригоршнею води і бризнув на вовка. Бризки долетіли до його морди, кілька з них впало на неї. Вовк вискалив зуби і осів на задні лаби, але не одходив.

# data[].attributes.headline
Смерть Соломії

# data[].attributes.subject
Смерть Соломії

# data[].attributes.body
Вона чує, що могутня течія бере її в свої обійми, а чорна глибінь тягне за ноги. Приходить смерть. Але вона не дасться. Вона має сильні руки, а до берега недалеко. Вона чує за собою якісь крики, Остапів голос, та їй не до них. Вона мусить поспішатися, поки не змерзло тіло… Дикі, невгамовні сили життя встають, і пруться, і розпирають груди, зростають у лютість… Усі сили добути… всю теплу кров… усю волю… Ось ближче до берега… Ось берег видко… а там так гарно, там сонце сяє, там зелено, там небо синє, там радість, життя… Душа рветься до сонця, а тіло тягне до себе чорна безодня. Вона оковує його залізом, обвішує камінням, обхоплює холодними руками… Все тяжчим і тяжчим стає воно, все глибше і глибше пірнає у воду...

# data[].attributes.headline
Історія дідуся

# data[].attributes.subject
Історія дідуся

# data[].attributes.body
Тьмяно світяться вікна у маленькій хатинці, де сторож варить собі убогу вечерю. Весело, з тріском палає в печі сухий комиш і гуготить у комині. В печі щось булькає. Сивий дід гріє свою бороду біля вогню і слухає розмову вітру.

Що не кажіть, а він живий, той вітер. Він летить іздалеку, понад тихими селами і забирає по дорозі, всичує в себе і тишу села, і клекіт міста, шемрання темного лісу, дзюрчання вод і дзвін стиглого колоса. Він несе в собі весь гомін землі, від тихого бриніння мушки до гуркоту грому, від скритого зітхання серця до крику смертельної розпуки.

# data[].attributes.headline
Я вважаю що не потрі

# data[].attributes.body
Я вважаю що не потрібно музики в такий момент. Краще звуки ночі в селі, щоб показати як Остап покидає це тихе місце.

# data[].attributes.headline
Ця музика показує ус

# data[].attributes.body
Ця музика показує усі підсумки твору. Це драматичний епілог для героїв.

# data[].attributes.headline
Ця музика показує ст

# data[].attributes.body
Ця музика показує стрес Соломії. Якщо це йшло у кіно.

# data[].attributes.headline
Я вважаю що ця пісня

# data[].attributes.body
Я вважаю що ця пісня передає спокій та тривогу головних героїв під час втечі

# data[].attributes.headline
Звук вітру в полі де

# data[].attributes.body
Звук вітру в полі де Остап ранений ті ще один зустрічає вовка. Цей звук це безнадійність Остапа.

# data[].attributes.headline
Трагічна смерть Соло

# data[].attributes.body
Трагічна смерть Соломії. Мені здається що ця музика показує цей фрагмент від впевненості до смерті.

# data[].attributes.attachment_link.title
музыка для чтения книг

# data[].attributes.attachment_link.description
спокойная фоновая музыка для чтения

# data[].attributes.attachment_link.metadata.artist
спокойная фоновая музыка для чтения

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
музыка для чтения книг

# data[].attributes.attachment_link.title
Тревожная музыка

# data[].attributes.attachment_link.description
Тревожная музыка - Тревожная музыка

# data[].attributes.attachment_link.metadata.artist
Тревожная музыка

# data[].attributes.attachment_link.metadata.album
Тревожная музыка

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
Тревожная музыка

# data[].attributes.attachment_link.title
В.Сильвестров - Цикл - Тиха музика. Нічна серенада