# data[].attributes.body
Reiz dzīvoja kāds zemnieks,viņam bija maza, veca mājiņa.Viņš skatījās apkārt, citiem bija lielas, skaistas mājas.Tad vīrs izdomāja, ka viņam vajag daudz lielāku un skaistāku māju.Vīrs ļoti centās, strādāja gan dienā,gan naktī.Viss bija  gatavs,viņam vajadzēja tikai akmeņus, taču tie bija atrodami tikai Velna pilī.Vīrs saņēmās un devas ceļā uz Velna pili.
Kad viņš bija klāt, vīra priekšā slējās liela, melna un briesmīga pils, no kuras lidoja sarkani akmeņi. Vīrs pa kluso iegāja iekšā, bet Velns jau bija klāt. Velns dusmīgi jautāja:,,Ko tev vajag manā brīnišķīgajā pilī?"Vīrs atbildēja:,,Es vēlētos paņemt no jums akmeņus." ,,Labi,bet ko tu man par to dosi?"Velns jautāja.Vīrs atbildēja:,, Es tev iedošu savu zelta svilpīti." ,,Sarunāts,"velns teica.Zemnieks paņēma akmeņus un devās pabeigt būvēt savu māju.Pēc laika Velns saprata, ka zemnieks viņu piemānījis, svilpīte  bija no koka.
Velns atnāca pie zemnieka mājas un sāka pūst svilpīti,par brīnumu pašam, zemnieka māja pārvērtās par plašu un saulainu ēku. Tā tika uzburta Rudzātu vidusskola.Un no tiem laikiem te mācās 1.-12.klašu bērni.

# data[].attributes.body
Sensenos laikos zeme bija līdzīga melnai oglei, kas laika gaitā sāka dalīties. Un no tām melnajām daļiņām sāka veidoties apgabali un ciemati. Un viens no tādiem arī bija Rudzātu ciems. Valodas ziņā paskops, bet cilvēku ka biezs. Sākumā viņi neprata runāt un sarunājās kā putni caur skanīgām zilbēm. Tas piesaistija meža zvēru uzmanību. Un viņi nāca skatīties kas tie ļaudis ir. Tā ar laiku daži dzīvnieki tika pieradināti. Bija darbs, kas zemei augļus nesa. Sāka plūst arī brīnišķīga valoda, jo daba pačukstēja. Un tā cilvēks arī mācās šodien, kā no puskarstas ogles dabūt uguni. Šis ciems nekad neizmirs, jo te arī esmu es.

# data[].attributes.body
Reiz dzeivoja kaids muižkungs, kurs bēga nū kara. Muižkungs beja maņteigs veirīts ,kai arī skūps.

Kaidā  dīnā muižkungs izdūmuoja atstuot nomuun dūtīs ar naudu tuoļi prūm .

Ticis vydā jis pīkusa i nūdūmuoja acapyustīs zams kūka. Jis saprota kai zaltu kaids var nūzagt.

Pirms tam muiž kungs beja  izdūmuojs uztaiseit zalta pūdu, lai puorejū zaltu var īlikt. Kod muižkungs acapyutuos, jis izroka gruovi ,i tod pagaideja, komer leits atīs ,i pīpildeis gruovi. Kod gruovis beja pīpildeits, jis īmeta zalta pūdu gruovī ar iudeni ,lai varātu uotruok aizskrīt prūm, atstuojis zeltu iudeņs dybynā. Un tai roduos vīta ar nūsaukumu ‘’Zalta dybyns.’’

# data[].attributes.body
Dievs radījis daudz nezināmu puķu un augu kuriem nebija nosaukuma. Viņš pasaucis kaķi un suni teicis tiem lai tie dodas pie cilvēkiem un kā kurš mācēs iepatikties un būt mīlēts cilvēkiem tāds arī viņa augs būs. Atgriezušies dzīvnieki dievam pastāstīja visu, kaķis sacīja ka tas bija nu ļoti iemīlēts cilvēkiem, bet suns teica ka kaut arī cilvēki nebija tik iemīlējušies tajā tas bija labi uzticams draugs. Dievs uzklausījis abus dzīvniekus saprata kuram būs kāds augs. Kaķim tika augs, kaķpēdiņas, jo tas visu laiku vaļājās siltās un saulainās vietās. Toties sunim tika augs, sunīši, jo tie pielīp pie cilvēku drēbēm, kā suns, jo suns izvēlas vienu saimnieku un uzticas tam visu savu dzīvi.

# data[].attributes.body
Kādreiz Rudzātu ciematā neauga neviens koks, tikai krūmi vien. Vietējais Rudzātu vīrs bija ļoti sadusmots, jo blakus ciemos koki auga griezdamies. Vīrs nelikās mierā, saņēma visus spēkus un sāka zemē spraust zariņu pie zariņa, līdz izveidojās varens krūmu saišķis. Vīrs bija saguris un devās pie miera. Dievs redzēdams vecā vīra zaru saišķi, izbrīnīts noteica :,,O, zaļš, oriģināls, liels saišķis, kā to lai nosauc? Saukšu to par ozolu!'' Otrā rītā Rudzātu ciema strādīgais vīrs pamodās un ieraudzīja varenā zaru saišķu vietā milzīgu ozolu. Zari bija sasakņojušies  zemē un cieši sablietējušies kopā, izveidojuši varenu koka stumbru. No tā laika Rudzātu ciemā auga paši varenākie ozoli.

# data[].attributes.body
Viena no labākajām teikām ir par to, kā ezeri staigāja pa debesīm kā mākoņi un krita, kad uzminēja to vārdus.

# data[].attributes.headline
Kā radušies Aleksandrovas, Eleonorvilles un Rudzātu nosaukumi

# data[].attributes.subject
Kā radušies Aleksandrovas, Eleonorvilles un Rudzātu nosaukumi

# data[].attributes.body
Vienā laikā ir mūrētas trīs mājas, viena tur, kur tagad ir Aleksandrovas ciems, otra tur, kur Eleonorvilles ciems, un trešā tur, kur Rudzātu ciems. Bijušas trīs ļoti skaistas māsas: Aleksandra, Eleonora, Rude. Katra dzīvojusi savā vietā. Māsas iepatikušās mūrniekiem. Māsas viņus izmantojušas, lai sazinātos, un likušas mūrniekiem mētāt ķelles no vienas vietas uz otru. Tā mētājuši, ka uzbūvējuši mājas, nosprieduši, ka mājas nosauks māsu vārdos.
Rūta

# data[].attributes.headline
Elenorvilles baznīcaBraucot pa ceļu uz Rudzātiem ik viena cilvēka uzmanību piesaista Dievmātes statuja. Tās apkārtne ir neparasta. Agrāk tur atradās Elenorvilles baznīca. Tā bija celta interesantā, savdabīgā būvniecības stilā. Tādas būves nebija visā Latvijā. Kā arhitektūras pieminekli to pārcēla uz Brīvdabas muzeju. Šī baznīca darbojas šodien tiek svinētas svētās mises šai vietai vēl ir liela vēsturiska nozīme. Baznīcas dārzā ir kāda necila kapu kopiņa ar dzels krustu., Tur ir rakstīsi  poļu valodā, ka še atdusas Skarbovski Elinora. Šī poļu tautības kundze bija baznīcas celtniecības sponsore, arhitekte, menedžere un darbu vadītāja. Par godu un piemiņu viņas mūža darbam tika atļauts viņu apbedīt baznīcas dārzā.

# data[].attributes.subject
Elenorvilles baznīcaBraucot pa ceļu uz Rudzātiem ik viena cilvēka uzmanību piesaista Dievmātes statuja. Tās apkārtne ir neparasta. Agrāk tur atradās Elenorvilles baznīca. Tā bija celta interesantā, savdabīgā būvniecības stilā. Tādas būves nebija visā Latvijā. Kā arhitektūras pieminekli to pārcēla uz Brīvdabas muzeju. Šī baznīca darbojas šodien tiek svinētas svētās mises šai vietai vēl ir liela vēsturiska nozīme. Baznīcas dārzā ir kāda necila kapu kopiņa ar dzels krustu., Tur ir rakstīsi  poļu valodā, ka še atdusas Skarbovski Elinora. Šī poļu tautības kundze bija baznīcas celtniecības sponsore, arhitekte, menedžere un darbu vadītāja. Par godu un piemiņu viņas mūža darbam tika atļauts viņu apbedīt baznīcas dārzā.