# data[].attributes.attachment_link.readable_text
יום הזיכרון לשואה ולגבורה: משבר הקורונה וההנחיות של משרד הבריאות הכניסו את הציבור כולו להסגר והביאו לבידוד חברתי. מי שמרגיש את הבידוד באופן הכי קשה אלו ניצולי השואה שנאלצים להעביר את הערב הטראומתי הזה לבדם. ניצולים מספרים על הבדידות בצל המגפה. צפו

מגפת הקורונה שהתפרצה בחודשים האחרונים מעצימה את המשברים שקיימים גם ככה בשגרה בישראל. ההסגר והבידוד החברתי העצימו את הקושי של אלפי קשישים ניצולי שואה. גם ככה לפני התפרצות הנגיף הניצולים חיי בבדידות בלתי נסבלת. שני ניצולים סיפרו אמש (שני) במהדורה המרכזית על הקושי בצל הבדידות.
לעדכונים נוספים ושליחת הסיפורים שלכם - היכנסו לעמוד הפייסבוק של החדשות
רגינה פרנקל, בת 90 מקרית ביאליק, הייתה רק בת 9 כשאביה נלקח למחנה עבודה. "אני נולדתי בצ'קנוביץ שהיה ברומניה ועכשיו זה אוקראינה", סיפרה פרנקל. "את אבא שלי לקחו למחנה עבודה שם הוא איבד חמישה אחים. גם לאמא שלי לקחו את המשפחה". בהמשך היא סיפרה שהבידוד והסגר אותם היא חווה כעת מזכירים את התקופה ההיא: "בזמן המלחמה היה אסור לצאת. רק שלוש שעות ביום וזה ממש מזכיר את מה שקורה היום".

היא סיפרה על אירועים קטנים שנצרבו בליבה ומשפיעים עליה עד היום: "אני עד היום לא זורקת לחם. אם הקצה נשאר אני אוכל אותו, עד הסוף אני משתמשת. אני אוכלת כי זה מזכיר לי תמיד שאני צריכה לשמור על אוכל. במיוחד על לחם".

כבר חודש היא סגורה בבית כמו כל הקשישים, אבל לבדה. אין לה ילדים ובעלה נפטר לפני שלוש שנים. לפני הקורונה היא הייתה הולכת למועדון יום ליד הבית: "הבדידות היא הדבר הכי קשה. אני לא רוצה להיזכר כי אני לא רוצה להתחיל לבכות". היא סיפרה על סדר היום שלה: "קמים בבוקר מתלבשים ומסתובבים בבית".

אפרים הלר: "הבדידות זה החלק הכי הקשה" | צילום: החדשות 12

אפרים הלר בן 92 מראשון לציון, נולד בבודפשט וכבר בגיל 14 הוא הופרד מהוריו ואחותו ונשלח למחנות עבודה. "חטפתי הרבה מכות, אכלתי מעט אוכל ועבודה רבה", סיפר בדמעות. "מהשכם בבוקר עד הערב זה היו החיים שלנו והתברר שמי שלוקח את הלחם שומר עליו. את הפירורים ספרנו - הפירור היה סם החיים".

ערב אחד אספו את כולם במחנה והנאצים הודיעו כי בגלל ניסיון בריחה, הוחלט להוציא להורג, באופן אקראי, כל אדם עשירי. חמש פעמים שהוא ניצל מהמוות באותו יום: "בשבת בבוקר התעוררתי והלכתי לשירותים. כשחזרתי, חזר איתי אדם בערך בן 40. קצין אס אס שהלך מאחור ירה בו והרג אותו. לא ידעתי מה לעשות".

"זה רודף אותנו יום יום שעה שעה, בפרט עכשיו", הדגיש. "אין מי שישכיח את זה. כשאתה יושב עם אנשים אתה שוכח מזה אבל עכשיו בבידוד זה לא קורה". אביו נרצח במחנה, אבל יחד עם אמו ואחותו הוא זכה לעלות לישראל כאן התחתן ונולד לו ילד. מאז הקורונה הוא לא יצא מהבית מעביר את הימים בעיקר מול הטלוויזיה לידו. חשוב לזכור שלא רק ביום השואה מגיע לניצולי השואה שנזכור אותם ונדאג להם. זו המחויבות שלנו שלא יישארו לבד.

# data[].attributes.attachment_link.title
N12 - "במלחמה גם היה אסור לצאת והבדידות זה החלק הקשה ביותר...

# data[].attributes.attachment_link.description
יום הזיכרון לשואה ולגבורה: משבר הקורונה וההנחיות של משרד הבריאות הכניסו את הציבור כולו להסגר והביאו לבידוד חברתי. מי שמרגיש את הבידוד באופן הכי קשה אלו ניצולי השואה שנאלצים להעביר את הערב הטראומתי הזה לבדם. ניצולים מספרים על הבדידות בצל המגפה. צפו מגפת הקורונה שהתפרצה בחודשים האחרונים מעצימה את המשברים שקיימים גם ככה בשגרה בישראל.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
"אתה נרדם לבד ומתעורר לבד": איך מסייעים לקשישים להפיג את הבדידות?

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
כאן חדשות - תאגיד השידור הישראלי

# data[].attributes.attachment_link.title
"אין לי עם מי לדבר": הקשישים בודדים - ולמדינה אין פתרון

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אליהו שטרית מתעורר בכל יום בארבע לפנות בוקר. הוא לא עושה זאת מכיוון שיש לו לאן למהר, אלא בגלל שהוא הולך לישון בשמונה בערב, מנסה לקצר את היום. שגרת יומו נטולת קשר אנושי כמעט לחלוטין, והוא איבד תקווה שמשהו ישתנה.

"אני כל היום לבד, מול ארבעה קירות", מספר שטרית בן ה-81, המתגורר בטבריה. "אין לי עם מי לדבר והימים ארוכים. קשה לי במיוחד בשבתות וחגים. לפעמים אני הולך לשוק, אבל לכל אחד יש את העסק שלו ואף אחד לא מעוניין בשיחה איתי. זה המצב שלי - אין לי מה לעשות ועם מי להיות. זה קשה ואני לא מתחמק מזה. הייתי מאוד רוצה להיות בקשר עם אנשים, זו דרך העולם וזה חסר לי. זה ממש מזיק לנפש. כמו שכתוב בתורה - לא טוב היות האדם לבדו".

לא תמיד חייו של שטרית נראו כך. בצעירותו הוא ניהל כמה בתי עסק בירושלים, חנויות בגדים ומסעדות, והיה אישיות מוכרת ובולטת בעיר. ברבות השנים הוא התגרש, התרחק מילדיו, ונותר בגפו. "כשמתקרב סוף השבוע או חג אני נכנס לדיכאון שאני שוב עומד להיות לבד ואין לי מצב רוח בכלל. אני מת לצאת לחופשה בים המלח או באילת, קצת לראות אור בחיים ולהיזכר בצעירותי, אבל אין לי עם מי".

עם הזמן גם מצבו הבריאותי והכלכלי של שטרית מתדרדר. "אני גר בקומה רביעית ועולה 72 מדרגות, למרות שהרגליים שלי חלשות מאוד וכבר בקושי פועלות. לפני כשנה נכוויתי ברגליים ועד היום אני סובל מזה. יש לי חימום בבית, אבל הוא עולה הרבה כסף אז אני מתכסה בשמיכה".

אליהו מבקש להעביר מסר בשם קשישים רבים במצבו. "הממשלה צריכה להתערב בזה ולא להיות כפוית טובה. אותם הזקנים היום היו צעירים פעם, עבדו והזיעו בארץ ואי אפשר לשכוח אותם ולוותר עליהם. אני מתפלל לקדוש ברוך הוא ומאמין שיום אחד הוא יחמול עליי".

בישראל חיים כמיליון ו-56 אלף איש בגיל 65 ומעלה, המוגדרים אזרחים ותיקים, מהם 586 אלף נשים ו-470 אלף גברים. כ-41% מהאזרחים הוותיקים הם בני 75 ומעלה ומספרם עומד על כ-440 אלף.

כ-23% מבני ה-65 ומעלה, כ-221 אלף איש, גרים בגפם, בהשוואה לכ-6% בקרב בני 18-64. כ-25 אלף אזרחים ותיקים גרים במשק בית עם אדם אחד נוסף שאינו קרוב משפחתם, לרוב מטפל. שיעור הנשים בנות 65 ומעלה שגרות בגפן גבוה משל הגברים ועומד על 32%.

אחת מהן היא אנה קיטדורודסקי, בת 90 מחולון. "עד גיל 81 עבדתי כמטפלת בקשישים והם היו סוג של משפחה שלי", היא מספרת. "זה לא רק היה בשביל הכסף, אלא עזר לי להרגיש פחות בודדה. הייתי עם אנשים כל הזמן, חוגגת איתם חגים ומוזמנת לשמחות. אבל עם הזמן המטופלים שלי לצערי נפטרו וגם אני לא יכולתי להמשיך לעבוד בגלל מצבי הבריאותי. מאז שהפסקתי לעבוד, אני רוב הזמן לבד. יש לי שני נכדים שגרים במוסקבה ואני מדברת איתם בטלפון, אבל זה לא כמו להיות עם אנשים, לא כמו מפגש פנים מול פנים".

בניסיון להימלט מתחושת הבדידות, אנה מחפשת לעצמה עיסוקים ותחביבים שונים: "אני קוראת ספרים, רוקמת ומנסה לעשות קצת דברים בבית כשיש לי כוח, אבל הייתי שמחה אם היו באים אלי אורחים ופשוט היינו מדברים על החיים. זה מאוד קשה להיות לבד כל הזמן. אני יודעת שבסוף מתרגלים לזה ואז אתה הופך להיות כמו זאב בודד, אבל אני ממש לא רוצה להגיע למצב הזה".

תופעת הבדידות, המכונה "המגפה של הגיל השלישי", הולכת ומחמירה עם השנים, שכן תהליך הזדקנות האוכלוסייה בישראל נמשך באופן הדרגתי. בעוד שעם קום המדינה עמד חלקם של האזרחים הוותיקים באוכלוסייה על 4% בלבד, כיום הוא עומד על כ-12% ובשנת 2040 הוא צפוי לעלות לכ-14% ולכלול כשני מיליון איש.

כיום, לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, 42% מהקשישים מעל גיל 75 מדווחים כי הם מרגישים בודדים. המצב חמור במיוחד בקרב העולים ממדינות ברית המועצות לשעבר, מאחר שחלקם היחסי בקרב אוכלוסיית האזרחים הוותיקים עומד על כ-24%, כפול מאשר בכלל האוכלוסייה.

נינה קרבנוב, בת 82, עלתה לארץ יחד עם בעלה לפני 24 שנה. היא הייתה מרצה בכירה ליחסים בינלאומיים באוקראינה וכאשר הגיעה לישראל מצאה את עצמה בסביבה עם הרבה חברים, שהתמעטו עם הזמן. מאז שהתאלמנה, לפני כעשור, היא חיה בבדידות.

"אחרי שבעלי נפטר לא רציתי להישאר לבד וחשבתי לחזור אולי לאוקראינה, אבל זמן קצר לאחר השבעה התמוטטתי והמצב הבריאותי שלי התדרדר במהרה", היא מספרת. "היום אני במצב שאני לא יכולה אפילו לצאת החוצה".

מלבד מתנדבת שמגיעה מדי פעם כדי להפיג את בדידותה, נינה כמעט ולא פוגשת אנשים: "בהתחלה היא שאלה אותי אם אני צריכה עזרה בבית, אבל אמרתי לה שאני רק רוצה לשבת ולדבר איתה. כל החיים לימדתי באוניברסיטה ואני אוהבת חברה של אנשים צעירים, יש לי הרבה מה לספר להם וזה היה עוזר לי לא לחוש בדידות. הייתי שמחה אם עוד אנשים היו באים אליי".

גם השנה יוצאת הקרן לידידות במבצע "מאירים בידידות" וקוראת לאזרחים להצטרף לטיפול בתופעת הבדידות, הגורמת לקשישים רבים בישראל למצוקה גדולה. מאות מתנדבי ועובדי הקרן לידידות יגיעו במהלך חג חנוכה לבתיהם של מאות קשישים בודדים ברחבי הארץ להדליק איתם את נרות חנוכה, במסגרת מאמץ מתמשך של הקרן לצמצום תופעת הבדידות בקרב קשישים.

נשיאת הקרן לידידות, יעל אקשטיין, אמרה כי "לקראת חג החנוכה אנחנו גאים לצאת יחד עם מאות מתנדבים בישראל ולהאיר את החג לקשישים בודדים בכל הארץ. ההתגייסות של החברה למען האזרחים הוותיקים מחממת את ליבנו בכל פעם ואנחנו מזמינים את הציבור הרחב להצטרף לפעילות הערכית הזו בחנוכה ולאורך כל השנה. אנו בקרן לידידות גאים על הזכות לסייע לכמאה אלף קשישים בכל שנה, הסובלים מבעיות של עוני ובדידות, ורואים כיצד מעט תשומת לב יכולה לייצר שינוי משמעותי כל כך בחייהם".

מעוניינים להתגייס ולהתנדב עם קשישים בחג החנוכה או במהלך כל השנה? פנו דרך דף הפייסבוק של הקרן לידידות .

# data[].attributes.attachment_link.title
קשישים, בודדים: "כל היום לבד, מול 4 קירות"

# data[].attributes.attachment_link.description
רגע לפני חנוכה, אליהו בן ה-81 מספר שקשה לו במיוחד בשבתות ובחגים: "היינו פעם צעירים, אל תשכחו אותנו". אנה בת ה-90 לא רוצה להפוך לזאב בודד: "מאוד קשה להיות לבד כל הזמן". 42% מבני 75 ומעלה חשים בדידות, "המגפה של הגיל השלישי" - והתופעה מחמירה עקב הזדקנות האוכלוסייה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ההשלכות הקשות של משבר הקורונה על הנפש: נתוני הסתדרות הרוקחים מצביעים על עלייה בצריכת תרופות הרגעה, חרדה ושינה בישראל. יו"ר ההסתדרות: "קיים חשש ממחסור בתרופות". ראש מחוז צפון בקופ"ח מכבי: "עלייה בבדידות, דיכאון וחרדה - מדובר בתחלואה לכל דבר"

# data[].attributes.attachment_link.title
זינוק של 25% ברכישת תרופות הרגעה: "אנשים מצטיידים"

# data[].attributes.attachment_link.description
ההשלכות הקשות של משבר הקורונה על הנפש: נתוני הסתדרות הרוקחים מצביעים על עלייה בצריכת תרופות הרגעה, חרדה ושינה בישראל. יו"ר ההסתדרות: "קיים חשש ממחסור בתרופות". ראש מחוז צפון בקופ"ח מכבי: "עלייה בבדידות, דיכאון וחרדה - מדובר בתחלואה לכל דבר"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
את הגרף הבא לא יציגו לכם בפתיחת מהדורות החדשות, לא ידברו עליו במסיבות עיתונאים מלאות רייטינג, וגם ככל הנראה לא ידונו עליו בישיבת הממשלה הבאה: ע"פ נתוני הלמ"ס אחד מכל שני קשישים בישראל - מרגיש בודד. לא מדובר בעוד נתון מאכזב מתקופת הקורונה אלא מדובר בעובדה שעלולה להפוך למגפת משנה. מובן כי עיקר העיסוק והמשאבים מוקדשים כרגע לטיפול במשבר הקורונה, אלא שלאור התמשכותו, משבר זה מוליד מספר משברי משנה, שלא זוכים לטיפול והתייחסות מהמדינה.

מחקרים שנערכו במכון ברוקדייל לאחרונה מציגים כיצד בדידות מעלה את הסיכויים למחלות לב, שבץ, דיכאון, דמנציה ואפילו התאבדות. רק בשבועות האחרונים נחשפנו לעוד מקרה מזעזע בו נמצאה גופת דייר בן 66 במצב ריקבון קשה בירושלים. אם כך, מדוע הממשלה לא עושה דבר?

מדינת ישראל נתונה במלחמה קשה באויב שאת מאפייניו אנו טרם מצליחים להבין. לעומת הקורונה, שמלווה אותנו מספר חודשים, מגפת הבדידות התפרצה הרבה לפניה - אך בתקופת הקורונה הרקיעה שחקים. הגדילה של מספר הנפטרים ממגפת הבדידות נמצאת בגדילה משמעותית וזק"א מצביעים על עלייה דרמטית של כ-47% בתמותת אנשים עריריים ביחס לתקופה המקבילה אשתקד - מ-44 ל-65 מקרים. על פי הערכות בארה"ב, הבדידות עולה למערכת הבריאות סכום משוער של 7 מיליארד דולר בשנה.

מחוץ לעיני המצלמות מדינת ישראל סוגרת את מרכזי היום, אותם פוקדים אלפי קשישים כדי לזכות לחברה, נועלת את שערי בתי האבות למבקרים ומשפחות שלא פגשו את יקיריהם כבר חודשים, ולא מאפשרת כניסה למחלקות בתי החולים כדי ללוות את סבא וסבתא בנשימותיהם האחרונות. הסיסמא "שגרת קורונה" הפכה בקרב הגיל השלישי לריקה מתוכן. המדינה אומרת לציבור רחב של סבים וסבתות באופן הברור ביותר: "שבו בבית, בינתיים אין לנו פתרון בשבילכם".

חשוב לומר שהעולם כבר שם. בשלוש השנים האחרונות בהן אני מכהן כמנכ"ל חברת 2gether שמציעה אפליקציה להפגת הבדידות בקרב קשישים, ביקרתי בעשרות מדינות בהן הבדידות היא מגפה אמיתית, מדינות בהן גוברת ההבנה לנתונים: הבדידות הורגת יותר מהשמנת יתר, שווה לעישון של 15 סיגריות ביום, של אדם שחש בדידות, 26% יותר סיכוי למוות מוקדם ו-32% סיכון מוגבר לקבל שבץ.

מדינות אלה כבר הבינו שמדובר במגפה, והחלו לייצר פתרונות יצירתיים למלחמה בה. ביפן לדוגמה, מתים מדי שנה 30 אלף איש מבדידות ולכן מנסים להפיגה באמצעות רובוטים שמארחים חברה לזקנים. בספרד החמימה יוכלו ההורים שלכם לאמץ נכד בתשלום שיבוא לבקר אותם, יעזור במטלות הבית וישב לשיחה על כוס תה מבלי להתלונן שהוא חייב לרוץ. באנגליה אף מונתה בשנה שעברה שרה זמנית לענייני בדידות שהובילה קמפיין ששאף להפחית את הבדידות במדינה והיד עוד נטויה, ויצירתית.

על הממשלה לרכז את הטיפול בקשישים ע"י גורם אחד ולמנות פרויקטור למגפת הבדידות בקרב הקשישים, להקצות תקציב ייעודי ותוכנית פעולה אמיתית וזאת מכיוון שהטיפול באזרחים הוותיקים מפוזר בין שלל משרדי הממשלה ונופל בין כסאות הפוליטיקה, משרד הרווחה, משרד הבריאות, המשרד לשוויון חברתי, משרד השיכון והבינוי ועוד. לכולם נגיעה בחייהם של סבא וסבתא שלנו אבל אף אחד מאלה לא נוטל אחריות מלאה עליהם. ללא פעולות אלו נמשיך לאבד קורבנות שקטים שאמנם לא ימותו מקורונה אבל ללא ספק ימותו מסיבות אותם ניתן למנוע. עד שזה יקרה, קחו אחריות, תרימו טלפון להורים, לסבים ולסבתות שלכם ולכמה דקות תנו להם את התחושה שהם לא לבד.
הכותב הוא מנכ"ל ומייסד חברת 2gether שפתחה מערכת להפגת בדידות בקרב קשישים

הוספה לנושאים שמעניינים אותי

רוצה להתעדכן בנושאים הקשורים לכתבה?

לחיצה על הנושא תוסיף אותו לרשימת "הנושאים שמעניינים אותי", שםניתן לקרוא ולנהל את ההתראות כשמתפרסמת כתבה בנושא.

לצפייה בכתבות וניהול הנושאים, יש ללחוץ על כפתור בסרגל העליון

הבנתי, תודה!

# data[].attributes.attachment_link.title
המגפה השקטה - בדידות הקשישים, רועי טל, דעות

# data[].attributes.attachment_link.description
את הגרף הבא לא יציגו לכם בפתיחת מהדורות החדשות, לא ידברו עליו במסיבות עיתונאים מלאות רייטינג, וגם ככל הנראה לא ידונו עליו בישיבת הממשלה הבאה: ע"פ נתוני הלמ"ס אחד מכל שני קשישים בישראל - מרגיש בודד. לא מדובר בעוד נתון מאכזב מתקופת הקורונה אלא מדובר בעובדה שעלולה להפוך למגפת משנה.