# data[].attributes.headline
כמה עולה לקנות פירות הדר בסופרים, בשיא העונה? 

# data[].attributes.subject
כמה עולה לקנות פירות הדר בסופרים, בשיא העונה? 

# data[].attributes.headline
חדשים בתור לקבלת תרומות מזון

# data[].attributes.subject
חדשים בתור לקבלת תרומות מזון

# data[].attributes.body
בעקבות הקורונה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
המשבר הכלכלי שנלווה למגפת הקורונה הוביל רבים לפת לחם * בבתי התמחוי מדווחים על זינוק במספר הנזקקים הפונים אליהם לקבלת עזרה * "40 אחוז זה הומלסים, 60 אחוז זה אנשים חדשים", מספרת רוית רייכמן, מנהלת המטבח בבית התמחוי של עמותת "לשובע" * שוחחנו עם האנשים שלפתע מצאו את עצמם עומדים בתור לארוחה חמה * "אל תזכיר את המילה 'תמחוי' כי זה יעליב אותי"

בימים כתיקונים התור לבית התמחוי של עמותת "לשובע" ארוך, אבל בחודשים האחרונים התור התארך עוד יותר ואליו התווספו לא מעט פרצופים חדשים של אנשים שמעולם לא העלו בדעתם שיעמדו בתור לחלוקת מזון כדי לקבל ארוחה בחינם. אחד מהם הוא חן שרעבי, פעיל חברתי שחילק בעצמו מזון לנזקקים, וכעת מוצא את עצמו עומד בתור. "זה מביך - אבל זה חוסך ארוחה", הוא מספר.
לעדכונים נוספים ושליחת הסיפורים שלכם - היכנסו לעמוד הפייסבוק של החדשות
"אני יכולה להגיד ש-40 אחוז זה הומלסים, 60 אחוז זה אנשים חדשים", מציינת רוית רייכמן, מנהלת המטבח בבית התמחוי. "יש פה אנשים שעבדו במסעדות, בבתי אבות, באל על, דיילים, יש פה הרבה חבר'ה צעירים - זה לא היה פה בעבר".

עומדים בתור | צילום: החדשות 12

דנה (שם בדוי) ובעלה תמיד עבדו, אך לפתע תוך זמן קצר מצאו את עצמם מובטלים. גם אותם פגשנו אותם עומדים בתור של בית התמחוי. דנה מספרת שקודם לקורונה היא עבדה בתחום הביטוח: "הייתי בבית בחל"ת, כמו כולם, חזרתי לעבודה, פיטרו אותי, המצב הכלכלי באסה אז נעזרים". לדברי דנה, העזרה של המדינה גם לא מספיקה: "היה מצב כלכלי טוב אבל פתאום אתה עם שלושה ילדים בבית, שכירות, הוצאות. אתה לא מקבל את המשכורת המלאה שלך, זה לא שהרווחנו מיליונים לפני".

הרבה מהאנשים שפגשנו בתור לקבלת ארוחה חמה הצליחו עד הקורונה להחזיק יפה את הראש מעל המים, הם לא היו עשירים אבל מצבים היה לא רע. הקורונה שינתה את התמונה. "קשה למצוא עבודה היום", מספרת לנו אחת מהן. "עבדתי כמטפלת בקשישים, טיפלתי בקשישה. אני לא באה באופן קבוע. מה לעשות? תגיד לי מה לעשות?".

בית התמחוי לשובע | צילום: החדשות 12

בית התמחוי נמצא בתוך מבנה שבעבר היה בית כנסת, כאן מתנגדי ועובדי העמותה מבשלים את האוכל שיכול להגיע לאלף מנות ביום. וכמו בתור, גם בקרב המתנדבים יש מי שהקורונה פגעה בעבודתו. פגשנו את אנה אולסן, שעבדה בחברת הייטק ופוטרה, וכעת מתנדבת בעמותת "לשבוע". "הייתי מנהלת מוצר אז הייתי נוסעת בכל העולם", היא אומרת. "אבל לי יש לאן לחזור, פה יש אנשים שאין להם כלום. זה אנשים שעד שלשום הייתה להם עבודה והם קצת מתביישים להתקרב, אז אומרו להם 'בואו', ואז הם באים ושואלים 'כמה זה עולה? אין לי כסף, אני לא עובד'. זה יכול להיות אני עוד מעט".

"אל תזכיר את המילה 'תמחוי'"

בין העומדים בתור פגשנו גם את א', אדם מבוגר שנמצא בקבוצות הסיכון לקורונה. "נאלצתי לבוא לכאן כיוון שאני יחיד בארץ ובעולם", הוא משתף. "אמרו לי שאני יכול לקבל כאן מזון בתקופת הקורונה. אז באתי מפני שזה חוסך לי הרבה מאוד יציאות מהבית כי אני בגיל המסוכן. אני קורא לזה עזרה בתקופת הקורונה, אל תזכיר את המילה 'תמחוי' כי זה יעליב אותי".

חן שרעבי, תושב דרום תל אביב ופעיל חברתי שעד לא מזמן עזר בעצמו לנזקקים, פוטר מעבודתו ומתקשה למצוא עבודה חדשה: "נכנסתי לאתר של לשכת התעסוקה, אי אפשר להגיע. שולח קורות חיים - לא חוזרים אליך. אפילו עבודה בתור בודק חום אין".

"אני לא מבין איך אנשים יותר עניין מסתדרים", הוא אומר לנו. "אני עוד מסתדר, נסמך על המשפחה מסביב, איך אנשים בלי משפחה ובלי כלום יכולים להסתדר? אני אפילו לא יכול לדמיין. ואיך המדינה חושבת שכל זה יכול להחזיק מעמד בלי שיתפוצץ".

# data[].attributes.attachment_link.title
N12 - "זה מביך - אבל חוסך ארוחה": עלייה בביקוש למזון בבתי התמחוי

# data[].attributes.attachment_link.description
המשבר הכלכלי שנלווה למגפת הקורונה הוביל רבים לפת לחם * בבתי התמחוי מדווחים על זינוק במספר הנזקקים הפונים אליהם לקבלת עזרה * "40 אחוז זה הומלסים, 60 אחוז זה אנשים חדשים", מספרת רוית רייכמן, מנהלת המטבח בבית התמחוי של עמותת "לשובע" * שוחחנו עם האנשים שלפתע מצאו את עצמם עומדים בתור לארוחה חמה * "אל תזכיר את המילה 'תמחוי' כי זה יעליב אותי" בימים כתיקונים התור לבית התמחוי של עמותת "לשובע" ארוך, אבל בחודשים האחרונים התור התארך עוד יותר ואליו התווספו לא מעט פרצופים חדשים של אנשים שמעולם לא העלו בדעתם שיעמדו בתור לחלוקת מזון כדי לקבל ארוחה בחינם.

# data[].attributes.headline
מה נשאר בהוד השרון של היום - מהתפוזים של פעם

# data[].attributes.subject
מה נשאר בהוד השרון של היום - מהתפוזים של פעם

# data[].attributes.headline
אין הבדל משמעותי בין סוגי אוכל - מבחינת השפעה על הסביבה

# data[].attributes.subject
אין הבדל משמעותי בין סוגי אוכל - מבחינת השפעה על הסביבה

# data[].attributes.headline
אין הבדל משמעותי בין סוגי אוכל - מבחינת השפעה על הסביבה

# data[].attributes.subject
אין הבדל משמעותי בין סוגי אוכל - מבחינת השפעה על הסביבה

# data[].attributes.headline
אוכל שאנחנו יודעים עליו יותר - לא בהכרח יהיה בריא יותר בשבילנו

# data[].attributes.subject
אוכל שאנחנו יודעים עליו יותר - לא בהכרח יהיה בריא יותר בשבילנו

# data[].attributes.headline
אוכל שאנחנו יודעים עליו יותר (איך גודל/איך הוכן) - יהיה בריא יותר בשבילנו

# data[].attributes.subject
אוכל שאנחנו יודעים עליו יותר (איך גודל/איך הוכן) - יהיה בריא יותר בשבילנו

# data[].attributes.headline
אוכל שהשקענו בו יותר - לא בהכרח יהי לנו טעים יותר

# data[].attributes.subject
אוכל שהשקענו בו יותר - לא בהכרח יהי לנו טעים יותר

# data[].attributes.headline
אוכל שהשקענו בו הרבה - יהיה לנו טעים יותר

# data[].attributes.subject
אוכל שהשקענו בו הרבה - יהיה לנו טעים יותר

# data[].attributes.headline
אפשר לאכול בריא גם אם אין הרבה כסף וזמן פנוי להשקיע בזה

# data[].attributes.subject
אפשר לאכול בריא גם אם אין הרבה כסף וזמן פנוי להשקיע בזה

# data[].attributes.headline
כדי לאכול בריא חייבים הרבה זמן וכסף פנוי להשקיע בזה

# data[].attributes.subject
כדי לאכול בריא חייבים הרבה זמן וכסף פנוי להשקיע בזה

# data[].attributes.headline
אוכל בריא לרוב יהיה פחות טעים ומפנק מאוכל לא בריא

# data[].attributes.subject
אוכל בריא לרוב יהיה פחות טעים ומפנק מאוכל לא בריא

# data[].attributes.headline
אוכל בריא יכול להיות טעים ומפנק מאוד

# data[].attributes.subject
אוכל בריא יכול להיות טעים ומפנק מאוד

# data[].attributes.headline
זה פייר לדעתנו? זו לא זכות בסיסית?

# data[].attributes.subject
זה פייר לדעתנו? זו לא זכות בסיסית?

# data[].attributes.body
+כמה מזון טרי ובריא עולה לעומת מעובד?

+האם לא לכולם מגיע מזון מזין?+ סיכויים גדלים לחיות חיים בבריאות טובה?

# data[].attributes.headline
לפני הכל: מה דעתנו?

# data[].attributes.subject
לפני הכל: מה דעתנו?

# data[].attributes.body
נסמן לב בתחתית התיבות שאנחנו מסכימים עם מה שכתוב בהן

# data[].attributes.headline
חסכון של פערי התיווך 

# data[].attributes.subject
חסכון של פערי התיווך 

# data[].attributes.body
כסף + טריות רווח של ערכים תזונתיים, טעם, ריח, מרקם בשיא). מתי קטפו ומתי אכלו?

# data[].attributes.headline
יש מזון מזין זמין בעיר?

# data[].attributes.subject
יש מזון מזין זמין בעיר?

# data[].attributes.body
מה גדל בהוד השרון? איפה? בתים פרטיים? רחובות? גנים ציבוריים? גדרות של בתים פרטיים?

# data[].attributes.headline
פירות לעשירים בלבד

# data[].attributes.subject
פירות לעשירים בלבד

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"במחירים כאלה אל תקנו". זה המסר שדובי אמיתי, יו"ר התאחדות האיכרים, מבקש להעביר לצרכנים בעקבות הפרסום היום (ג') ב-ynet וב"ממון", לפיו מחירי הפירות והירקות זינקו בעשרות אחוזים בשנים האחרונות. ואכן, בביקור שערכנו הבוקר בשוק התקווה בתל אביב נראה כי בשטח חלק מהצרכנים נאלצים לעשות חושבים על אילו פירות וירקות להוציא את הכסף ועל מה לוותר.

מאז המחאה החברתית מחירי הפירות זינקו ב-70%

הפלפלים בבקעת הירדן מתייבשים - והמחירים נוסקים

למרות המחיר הגבוה, הקונים לא מוותרים על הפלפלים: "איך נכין חריימה?"

כך למשל, הקונה דורית שרעבי סיפרה כי "היום הגמבה שהמחיר שלה בשמיים אני אעשה שיקול לקנות או לא. מלפפונים זה עוד בגדר הסביר, עגבניות גם יש עלייה במחיר אבל קשה לוותר על עגבניות. אני לא קונה את כל הירקות, גם לא את כל הפירות".

לא רק שרעבי - שאר הקונים שהסתובבו הבוקר בשוק עברו בין דוכן אחד למשנהו עם קצת יותר חמיצות מביום רגיל, כשלדבריהם הם מרגישים את הקושי בכיס כבר זמן מה. רבים אמרו כי הם מוותרים על קניית חלק מהפירות והירקות שהם היו רגילים להם בשל המחיר.

"זו עלייה דרסטית בתקופה אחרונה", קובע מוטי רונן, תושב העיר, שמספר כי פעם הוא מגיע לשוק ופעם לסופרמרקט וקונה את מצרכיו לפי היכן שיותר זול. "יצא לי לוותר השנה על גמבה כי היא יקרה מידי וחיכיתי עד שמחיר האבטיחים יירד כדי לקנות אותם", הוא מודה. "מישהו פה בוודאי אשם ואני חושב שזו הממשלה שהיא אחראית והיא צריכה לתת לזה את הדעת".

סימה, מבקרת בשוק, מסכימה עם דבריו - אך טוענת שעליית המחירים איננה נעצרת בפירות וירקות. "המחירים בלתי נסבלים כי המשכורות לא עולות, זה לא רק בפירות וירקות, זה בכל דבר - הילדים לא יכולים לקנות דירות וכלכלית קשה מאוד. כל פעם מתרצים לנו שיש עלייה כי החורף לא טוב או הקיץ לא טוב - אנחנו משלמים מיסים ולא מקבלים תמורה".

עמנואל דודאי, תושב שכונת התקווה, מאשים בכעס את המוכרים בשוק בעליית המחירים. "הם אשמים כי המחיר ההתחלתי של הפירות והירקות נמוך, הסוחרים מכפילים את זה והם שוב. זה לא זול. זה גם אשמתנו הקונים קצת. אנשים צריכים לא לקנות הכל אני צריך דובדבנים עכשיו? צריך לקנות רק מה שצריכים, אפשר להסתדר בלי ענבים ואפשר לקנות במידה, לקנות כמה פירות וכמה ירקות. מי שלא רוצה למכור לי ארבעה מלפפונים וארבע עגבניות אני הולך ממנו".

לא רק הקונים סובלים - גם הסוחרים שמתקשים כעת לעשות קופה מהסחורה שהם קונים. נועם מזרחי מפירות מזרחי טוען שהמחירים עולים כל שנה. לדבריו, "יש הרבה תלונות אבל אנשים מבקשים לאכול דבר טוב. ענבים זה 40 שקל לקילו אז לוקחים אשכול, אנשים מגיעים ל-500 שקל כמו כלום".

יוסי, בעל באסטה, טוען כי המדינה אשמה בעליית המחירים: "משרד החקלאות חייבים להוריד את המחירים כי למעלה קשה מאוד לקנות במיוחד בשפע שיש היום. קונים פחות ואומרים שהכל ביוקר. השיווק ובתיווך מייקר את הפירות".

בעל הבאסטה הסמוכה, יעקב כהן, מסכים עם חברו. "יש הרבה אנשים שפשטו רגל והפסידו בתים, בגלל המצב", הוא מספר. "עגבניות היום יש שפע וחייבים להוריד את המחירים כל המחירים כשחסר עולים כשיש שפע הם יורדים. היום יש הרבה אבטיחים בשוק אהל מעטים טובים ולכן המחיר שלהן הולך וגדל".

בחזרה לאולפן ynet, אמיתי תולה את האשמה בפערי התיווך העצומים. "המדינה כנראה לא רוצה לעסוק בתפוח האדמה הלוהט הזה", הוא אומר בריאיון באולפן ynet. "כבר ארבע שנים אנחנו החקלאים זועקים על מה שקורה, על פערי התיווך. רק לאחרונה התפרסם דו"ח חמור של מבקר המדינה, שעסק בריכוזיות בשוק ועלייה המטורפת של פערי התיווך, על זה שהמדינה לא רוצה לשבור את הריכוזיות באמצעות התאמת שוק סיטונאי חדש".

בגלל ריכוזיות אנחנו משלמים מאה שקל לאבטיח בימים האחרונים?

"המחירים האלה, כמו שאנחנו רואים היום בשוק בפירות, הם מחירים גבוהים אז הביקוש יירד. זה לא טוב לצרכנים ולא טוב לחקלאים שהמחירים גבוהים כי אין ביקוש. הבעיה היא לא שלנו החקלאים, הבעיה היא בפערי התיווך, והמדינה לא רוצה לעסוק בזה. אתם שמעתם על אחת המפלגות שמבקשת לקבל את משרד החקלאות? לא היתה אחת. המדינה לא עוסקת לא בחקלאים ולא בצרכנים".

אמיתי סבור כי "הגיע הזמן שמדינת ישראל תתן תשומת לב ראויה למשרד החקלאות כי המשרד ושר החקלאות יכולים לשנות את המציאות הזאת לא במה שנעשה עד היום, לא באמצעות פתיחת הייבוא והורדת המכסים, שזה לא הועיל לאף אחד אלא מישהו גזר מכך את הקופון. צריך להשקיע בנו החקלאים, צריך לתת לנו את הכלים שלא עולים למדינה בשום סעיף תקציבי. אנחנו רוצים את המים, רק עכשיו שמענו שאין לנו מים בבקעה, אין לנו מים בעוטף עזה, סוגרים את המים לפלפלים, אז אל תתפלאו אם עוד חודש וחצי מחיר הפלפל יגיע ל-15 או 20 שקל".

יש תוכנית של הממשלה בשקט לחנוק אתכם?

"יש תוכנית כרגע של פתיחת הסכם הסחר עם האמריקנים, הם רוצים להגביר את היבוא של תפוחים וגבינות ואבקת חלב למדינת ישראל. אנחנו החקלאים, הפעם לא ניתן לאף אחד להשתלט על השוק שלנו, אני חושב שהביטחון התזונתי של כולנו צריך להיות מושתת עלינו החקלאים יחד עם הצרכנים ואני מבטיח לכם הפעם, וכבר הודעתי בעבר שאם הפעם משרד החקלאות לא יקבל את תשומת הלב אז אנחנו נקים רשימה ונרוץ על מנת לשמור עלינו".

גם בסניף שופרסלדיל בבאר שבע הקונים מודעים היטב לעליית המחירים. אביחי וקנין, תושב העיר, סיפר כי "אני רואה את העלייה בכל קנייה. זה מייקר את הסל באופן משמעותי. החקלאים לא אשמים. המדינה, המיסוי - העגלה שלי בקושי רבע סל. 700 שקל - מה קניתי? אנחנו צורכים פירות באופן קבוע וזה מייקר את הסל. אפרסק ונקטרינה לא אמורים לעלות 19 שקל. זה שזה מגיע למחירים ההזויים האלה זה לא תקין. יש מרוויח אחד - וזה הסופרים. אלה מחירי שחיטה. הגידולים במדינת ישראל היו נפלאים, לא צריך לייבא. מי סובל מזה? אני. מי שאשם זה שופרסל והמע"מ".

"אני לא עוקבת אחרי המחירים אבל רואה את העלייה. אני משתדלת לקנות כשהפירות לא במחירים גבוהים. אבל כמובן שצריך לקנות. אי אפשר להפסיק לאכול. יש הרבה סופרמרקטים. יש מקומות שיש להם מחירים קצת יותר טובים. משתדלים לקנות איפה שזול", מוסיפה בטי (57), גם היא תושבת באר שבע. לדבריה, "אני מרגישה את העלייה במחירים - קונה פלפל אחד בשבוע, עגבניות ומלפפונים קבוע. אבל אני פחות מרגישה את העלייה. הפירות יקרים מאוד. זה מרגיז כי גם האיכות לא משהו".

"אני זוכרת זמנים שבהם תפוחים עלו שני שקלים - היום זה כבר תשעה שקלים וזה מכעיס מאוד. אנחנו מדינה שמייצאת - הפירות היפים ביותר הולכים לייצוא. בשבוע שעבר ראיתי דובדבנים ב-70 שקל - זה מטורף. לילדים אני קונה, אני לא אוכלת", אומרת יוליה גייבר (39), אם לשני ילדים מבאר שבע.

ממשרד החקלאות נמסר בתגובה: "מחירי הפירות והירקות בחנויות, רשתות השיווק ובשווקים אינם בפיקוח מחיר של המדינה, ומכאן מתנהלים כ'כלכלה חופשית'. אין ספק כי שתי החוליות החלשות בשרשרת הן החקלאי מחד והצרכן מאידך. המכס המוטל על יבוא אינו מהווה חסם לייבוא, כאשר יש עליית מחירים בשוק המקומי.

"כך לדוגמה, בימים אלו מוכר החקלאי את התפוחים ב-4-5 שקלים לקילו בממוצע, אך בפועל, עלות התפוח לצרכן היא פי כמה וכמה. גם בהתייחס לרוב זניה של התוצרת המיובאת, עלויות הפירות והירקות המגיעים לישראל יחסית זולות, אך גורמים שונים המחזיקים בסחורה עד להגעתה לביתו של הצרכן גורמים לעליות מחירים.

"לנוכח זאת, משרד החקלאות פועל במגוון רחב של חזיתות שיסייעו להפחתת יוקר המחייה ומרווחי השיווק, בין היתר: על ידי פלטפורמות שונות לשיווק ישיר מהחקלאי לחנויות, או לצרכן; שקיפות לציבור והעצמת מעמדו של החקלאי. לצד אלו, יש לציין כי קיימים פירות הנמצאים כעת בתחילת העונה ורוב התוצרת הנמכרת בשווקים נסמכת על הייבוא בלבד. לחלופין, ישנם פירות הנמצאים כעת בסוף עונתם ובשל כך גם עלויותיהם גבוהות יותר ביחס לשאר חודשי השנה.

"הפירות מתנהלים כשוק חופשי, משרד החקלאות אינו יכול לומר לחקלאי חסר מנגו אני מחייב אותך לשתול מנגו, משרד החקלאות לא רשאי ולא רוצה להגיד לחקלאי באיזה מחיר ימכור את סוג א' של מנגו ואיזה מחיר ימכור את סוג ב' של המנגו ומהי ההנחה במחיר שיעשה למי שקונה בכמות גדולה, בשוק חופשי איכות הפרי, ההיצע והביקוש, וניהול מו"מ נבון הוא המתכונת לקבל מחיר סביר לפירות שמוכר. הטבע לא מאפשר שבכל השנה יהיה ניתן לבצור ענבי מאכל, ולכן באמצע העונה כשיש הרבה ענבים מחירם נמוך ובתחילת העונה או בסיומה ההיצע קטן ומחירם גבוהה, מחוץ לעונה מייבאים ענבים בטיסה ומחירם גבוה, מי שרוצה כל יום לאכול ענבים שישלם, מי שחכם או שרוצה לחסוך מכספו ולנסוע לחו"ל לא קונה ענבים שייבאו מחו"ל במחיר של 40 שקל לקילו".

# data[].attributes.attachment_link.title
התייקרות הפירות והירקות: "המחירים בשמיים - צריך לשקול היטב מה לקנות"

# data[].attributes.attachment_link.description
"במחירים כאלה אל תקנו". זה המסר שדובי אמיתי, יו"ר התאחדות האיכרים, מבקש להעביר לצרכנים בעקבות הפרסום היום (ג') ב-ynet וב"ממון", לפיו מחירי הפירות והירקות זינקו בעשרות אחוזים בשנים האחרונות. ואכן, בביקור שערכנו הבוקר בשוק התקווה בתל אביב נראה כי בשטח חלק מהצרכנים נאלצים לעשות חושבים על אילו פירות וירקות להוציא את הכסף ועל מה לוותר.

# data[].attributes.headline
חוסר ביטחון תזונתי

# data[].attributes.subject
חוסר ביטחון תזונתי

# data[].attributes.body
"היעדר נגישות סדירה למזון בדרכים מקובלות ובכמות מספקת כדי לקיים אורח חיים בריא".

# data[].attributes.headline
מה עוד אפשר וכדאי לעשות ואיך זה קשור לקיימות?

# data[].attributes.subject
מה עוד אפשר וכדאי לעשות ואיך זה קשור לקיימות?

# data[].attributes.headline
נרתמים לפיתוח פתרונות 

# data[].attributes.subject
נרתמים לפיתוח פתרונות 

# data[].attributes.body
עשרות אלפי תלמידים מתנדבים במגוון של מיזמי התנדבות, ובהם בניית סוכות ואיסוף תרופות לקשישים, תמיכה במשפחות שכולות ותרומות מזון לנזקקים.
פתרון אחד - מה יש בחבילות האלו?
איך מרגישות המשפחות הנתמכות?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ga('send', 'event', 'banner', 'view', '1738');

עשרות אלפי תלמידים התגייסו במהלך ימי הסגר להתנדב בשורה רחבה של פעילויות ובהן עזרה לקשישים ברכישת תרופות, בניית סוכה וחלוקת מזון.

כך למשל במקיף ה' באשדוד סייעו בחלוקת מזון לנזקקים, בני הישיבה התיכונית בבית שאן בנו סוכות עבור הקשישים ובנות אולפנת בית שאן הכינו עבורם קישוטים לסוכה. תלמידי כפר הנוער הודיות חילקו חבילות מתוקות לניצולי שואה, שהם אורחים קבועים בכפר.

עם תחילת הסגר, ביום שישי, תלמידי כפר הנוער מאיר שפייה ירדו לצומת שפייה, וחילקו לחיילים ולשוטרים במחסום שתייה ועוגות דבש. בנוסף, הם ניקו את האזור. תנועות הנוער בפתח תקווה התגייסו לטובת קשישים ומבודדים וסייעו להם בבניית סוכה לחג, ותלמידי ראשית חכמה בנו סוכות לתושבי העיר אלעד.

מפתן האופק רכשו תרופות לקשישים וישיבת יבנה חיפה עסקה בפעילות גמ"ח. תלמידי אורט גרינברג קרית טבעון הניחו זרים על קברי חללי מלחמת יום הכיפורים. צוות בית הספר חטב "תעופה וחלל" ארגן חבילות מזון לחג למשפחות נזקקות בשיתוף עם עמותת "שוועת עניים" בירושלים.

שר החינוך, יואב גלנט: "בשעה זו, של משבר לאומי מהחמורים בתולדותינו, הערבות ההדדית היא עמוד התווך של החברה הישראלית. יש לנו נוער נפלא, ששואל את עצמו לא רק ׳מה מגיע לי?׳ אלא ׳מה אני יכול לעשות למען האחר׳, כיצד ניתן לנצל את הזמן הפנוי כדי לתת יד וכתף למי שזקוקים להן. זוהי מופת של נתינה, אחריות ואהבת העם. כשאלו הם פני הנוער, אני רגוע. רק יחד, נמשיך להיאבק וננצח את הקורונה".

ga('send', 'event', 'banner', 'view', '1738');

# data[].attributes.attachment_link.title
גם בימי הסגר: תלמידי אשדוד מתייצבים לסייע לקהילה ולחברה

# data[].attributes.attachment_link.description
ga('send', 'event', 'banner', 'view', '1738'); עשרות אלפי תלמידים התגייסו במהלך ימי הסגר להתנדב בשורה רחבה של פעילויות ובהן עזרה לקשישים ברכישת תרופות, בניית סוכה וחלוקת מזון. כך למשל במקיף ה' באשדוד סייעו בחלוקת מזון לנזקקים, בני הישיבה התיכונית בבית שאן בנו סוכות עבור הקשישים ובנות אולפנת בית שאן הכינו עבורם קישוטים לסוכה.

# data[].attributes.headline
כמה משפחות מתחת לקו העוני ורעבות ללחם?

# data[].attributes.subject
כמה משפחות מתחת לקו העוני ורעבות ללחם?

# data[].attributes.body
"לפי דו"ח העוני של הביטוח הלאומי, יש כיום כ־435 אלף בתי אב שחיים מתחת לקו העוני. עכשיו יש הכפלה או שילוש של הנתון הזה. אחרי הקורונה, נראה עלייה של לפחות 30 אחוזים במספר הזה"

# data[].attributes.headline
פגיעה בביטחון התזונתי - מחסור בחומרי גלם 

# data[].attributes.subject
פגיעה בביטחון התזונתי - מחסור בחומרי גלם 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
זה נשמע דמיוני רק לפני חודשיים, אבל משבר הקורונה הוכיח כי סחר חופשי בעולם גלובלי, הוא חופשי, עד שמגיע משבר או אסון. פתאום כל מדינה דאגה לעצמה ועוררה את השאלה האם ישראל מסוגלת לספק מזון חיוני לאזרחיה. כשנפתחו מחסני החירום התברר כי מלאי מוצרי היסוד, כמו חיטה ואורז, נמצא בחסר. מומחים: לא ייתכן שאין תוכנית-אב לתזונה

האם יכול להיות מחסור כבד במזון בארץ? האם יש מצב שיחסרו כאן מוצרים בסיסיים כמו לחם, חלב, בשר, סוכר ואורז? לפני הקורונה זה אולי נשמע כמו חשש דמיוני אבל נגיף אחד קטן, שעצר בבת אחת את המסחר, זיעזע את תפיסת העולם הגלובלי. כעת מתברר כי בעת משבר חמור מדינות דואגת קודם כל לרווחת אזרחיהן, גם אם זה כולל מניעת אספקה של תרופות, מזון, ציוד רפואי וחומרי גלם לשכנותיהן.

פרופ' טרואן: "מה יקרה ברגע שהיבוא ייעצר? אנחנו הופכים עצמנו במודע לתלויים. אסור לסמוך רק על יבואנים. ככל שאנחנו מחלישים את החקלאים נהיה יותר פגיעים"

מחקר: "הביטחון התזונתי נעדר לחלוטין מסדר היום של מקבלי ההחלטות בישראל. החשש ממשבר מזון עתידי, מחייב מאמץ להבטחת היכולת לאספקת תצרוכת המזון עתה ובעתיד"

# data[].attributes.attachment_link.title
מחסור במזון? הקורונה חשפה את ליקויי הביטחון התזונתי בישראל

# data[].attributes.attachment_link.description
זה נשמע דמיוני רק לפני חודשיים, אבל משבר הקורונה הוכיח כי סחר חופשי בעולם גלובלי, הוא חופשי, עד שמגיע משבר או אסון. פתאום כל מדינה דאגה לעצמה ועוררה את השאלה האם ישראל מסוגלת לספק מזון חיוני לאזרחיה. כשנפתחו מחסני החירום התברר כי מלאי מוצרי היסוד, כמו חיטה ואורז, נמצא בחסר.

# data[].attributes.headline
בעיה גדולה: יש מי שיש לו יותר מזון מזין משהוא יכול לאכול ויש מי שאין לו מספיק מזון מזין לאכול

# data[].attributes.subject
בעיה גדולה: יש מי שיש לו יותר מזון מזין משהוא יכול לאכול ויש מי שאין לו מספיק מזון מזין לאכול

# data[].attributes.headline
כיבוד עם כבוד בהוד השרון: לוח מזון מזין זמין בעיר

# data[].attributes.subject
כיבוד עם כבוד בהוד השרון: לוח מזון מזין זמין בעיר

# data[].attributes.headline
האוכל הולך לפח

# data[].attributes.subject
האוכל הולך לפח

# data[].attributes.body
שאריות מזון מהוות כ-35% מהפסולת הביתית שלנו. לאור הגידול באוכלוסייה והעלייה ברמת החיים, פסולת המזון המקומית שלנו צפויה להכפיל את עצמה בתוך עשור. לפי ארגון "לקט ישראל", היקף אובדן המזון בישראל עומד על 2.5 מיליון טון, בשווי של כ-19.7 מיליארד שקל. מתוכו, ישנו אובדן של מזון הראוי למאכל בהיקף של כ-1.2 מיליון טון ובשווי של כ-7 מיליארד שקל.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
חגי תשרי מאחורינו. חודש שלם רצוף אירועים משפחתיים שגדושים במזון - המון מזון. כמה רגעים לאחר שמפנים את שאריות השולחן העמוס אל שקי האשפה הגדולים, מבינים שייתכן כי הרצון לארח ולייצר תמונת שפע חגיגית, הוביל לבזבוז מזון רב.

אותו מזון שמושלך אל האשפה מייצר בעיה סביבתית גדולה. כשאנחנו חושבים על פגיעה בסביבה, עולות בדמיוננו תמונות של עשן, כתמי נפט, שריפות באמזונס ואולי גם קרחונים נמסים. אנחנו לא חושבים לרגע על המזון שאנחנו זורקים - בעיה קטנה לכאורה, אך גדולה בהשפעתה ובממדיה.

כדי לייצר מזון נדרשים משאבים רבים: מים, שטח אדמה, דשנים, דלקים, שעות עבודה, עלות אנרגטית לשמירה על הקירור ושילוח ועוד. לפי האו"ם, כ-30% מהמזון המיועד לצריכה אנושית בעולם מבוזבז והופך לאשפה מדי שנה. מדובר בכ-1.3 מיליארד טון.

ההנחה המקובלת היא שניתן להפחית את שיעור אובדן המזון במחצית, ופעולה זו בלבד תוכל להזין 1-2 מיליארד בני אדם. בארה"ב, לדוגמה, כ-40% מסך המזון המיוצר לא נאכל כלל. מדובר בכ-165 מיליון קילוגרם ביום. באותו זמן בדיוק, ל-1 מבין 8 אמריקאים אין ביטחון תזונתי.

המזון המבוזבז תורם רבות למשבר האקלים. אילו שוק בזבוז המזון בעולם היה מדינה - המדינה הזו הייתה ניצבת במקום השלישי בפרמטר של גזי חממה, מיד לאחר סין (מקום 1) וארה"ב (מקום 2). אם נזרוק ליבת תפוח ביער, לא תהיה בכך בעיה. אך כשהאשפה האורגנית שלנו מגיעה למזבלות ענק, היא מתפרקת ללא אוויר, והתנאים הללו יוצרים המון גז מתאן, גז חממה מסוכן ביותר (פי 20 מפחמן דו-חמצני). ההליך הזה מייצר חום, שעלול לגרום להתפרצות שריפות. בתהליך הזה אנחנו מבזבזים כמות נכבדת של מים: 24% עד 70% מהמים בעולם משמשים לחקלאות.

כשמדברים על המשבר האקולוגי, פעמים רבות אנחנו מרגישים שזה לא בידיים שלנו. אבל בניגוד לבעיות גדולות או לפתרונות יקרים כמו רכישת רכב חשמלי והתקנת פאנלים סולאריים על הגגות, אנחנו יכולים באמצעות צעדים פשוטים לצמצם את בזבוז המזון. בארה"ב, בתי-האב מייצרים הכי הרבה בזבוז מזון (43%). משפחה של 4 נפשות בארה"ב מוציאה בשנה כ-1,500 דולר שאינו נאכל, למרות שמרבית המזון הנזרק דווקא כשיר לאכילה.

האו"ם מעריך כי החקלאים יצטרכו לייצר לפחות 50%-60% יותר מזון עד שנת 2050, ככל שהאוכלוסייה העולמית תגדל לעבר ה-10 מיליארד בני אדם, ומיליארדים ייכנסו למעמד הביניים ככוח קנייה צומח. מיעוט הקרקע ואתגרי משבר האקלים מאלצים אותנו לחשוב מחדש לא רק על מודלים חדשים של חקלאות, אלא גם על ההכרח לצמצם את בזבוז המזון, ודאי כאשר אנחנו מגדלים מזון כה רב שיורד לטמיון.

עובש על התותים

מה אפשר לעשות בבית? הצעד הראשון הוא לחשוב: האם אנחנו באמת צריכים לרכוש את כל הפריטים בעגלת הקניות שלנו? כמה פעמים בקיץ קניתם חבילת תותים, וכשהגעתם הביתה אכלתם רק בודדים - וכעבור כמה ימים ראיתם שהשאר התמלאו עובש ומיד זרקתם לפח?

מחקר של הארגון האמריקאי NDRC גורס כי לרוב כשאנו מכניסים פריט למקרר, הוא הופך להיות חסר ערך עבורנו אחרי שקנינו אותו. הנבדקים נשאלו: "איך הייתם מרגישים אם כשהייתם מגיעים הביתה מהמכולת, קרטון הביצים שקניתם היה נופל, והביצים היו נשברות?", לאחר מכן נשאלו: "אם קרטון ביצים מלא היה יושב במקרר שלכם שישה שבועות, ולא הייתם משתמשים בהן, איך הייתם מרגישים?". הנבדקים, משום מה, הרגישו משמעותית פחות אשמים אם היו שוכחים לאכול את הביצים שבמקרר, לעומת הביצים שנשברו. חלק נכבד מהסיבה לבזבוז מזון נובע מהרצון שלנו שתהיה לנו אפשרות בחירה, שתהיה לנו האופציה להחליט מה לאכול ומתי.

סיבה נוספת היא אלמנט הגודל: המקררים שלנו גדלו ב-15% החל משנות ה-70, ולא רק הם - גם גודל הצלחת הממוצע גדל. לפי מחקר של אוניברסיטת ג'ורג'יה, גודל הצלחת הממוצע כיום גדול בכ-36% מהצלחת הממוצעת בשנת 1960. את הצלחות שלנו, כידוע, אנחנו נוהגים למלא - גם אם לא נצליח לסיים את תכולתן. לא מפתיע, אם כן, שכמות המזון הנזרק בארה"ב גדלה בכ-50% משנת 1974 ועד היום.

מהמחקר עולה כי הנבדקים חשו חוסר נוחות כאשר נוצר חלל ריק במקרר שלהם. את הבית שלנו, מתברר, אנחנו אוהבים בעיצוב נקי ומינימליסטי - אך מנגד, התרבות שלנו שולחת אותנו למלא את המקררים עד אפס מקום. אם אנחנו מבזבזים עד 30% מהמזון שלנו, דמיינו שאתם חוזרים מקניות עם ארבע שקיות, ואחת נופלת לכם על הרצפה, בעוד אתם ממשיכים לצעוד מבלי להרימה.

בזבוז מזון לא תלוי כולו בידי הצרכן. במדינות מתפתחות רוב אובדן המזון מתרחש בשלבים הראשונים של הליכי הייצור, האחסון והעיבוד; בעוד שבמדינות מפותחות מזון רב - מעל 100 קילוגרם לנפש לשנה - מבוזבז בשלב הצריכה.

למעשה, לפי דוח חדש של האו"ם, מזון בשווי 400 מיליארד דולר מתבזבז עוד לפני צריכתו, בזמן שבעולם ישנם כ-820 מיליון בני אדם הסובלים מרעב.

האוכל הולך לפח

שאריות מזון מהוות כ-35% מהפסולת הביתית שלנו. לאור הגידול באוכלוסייה והעלייה ברמת החיים, פסולת המזון המקומית שלנו צפויה להכפיל את עצמה בתוך עשור. לפי ארגון "לקט ישראל", היקף אובדן המזון בישראל עומד על 2.5 מיליון טון, בשווי של כ-19.7 מיליארד שקל. מתוכו, ישנו אובדן של מזון הראוי למאכל בהיקף של כ-1.2 מיליון טון ובשווי של כ-7 מיליארד שקל.

לפי הארגון, ההשפעות של האובדן בכל שלבי שרשרת הערך מייקרות את מחירי המזון ב-11%. אובדן המזון בצריכה הביתית של משקי-הבית בישראל הסתכם בכ-880 אלף טון מזון בשווי של כ-7.9 מיליארד שקל בשנת 2017. משק-בית ממוצע בישראל זורק לפח מזון בשווי של כ-3,200 שקל בשנה, שווה-ערך לצריכת מזון ממוצעת בחודש וחצי.

מיכל ביטרמן, מייסדת "The Natural Step", ליוותה משפחות במשך שבוע כדי לבדוק את הסיבות לבזבוז מזון, וזיקקה 24 סיבות שונות. "בשל הסיבות הרבות, גם הפתרונות צריכים להיות מגוונים", היא אומרת. "הסיבות הגדולות הן פחד שיש לישראלים מתאריכי תפוגה - לעתים זורקים לפני שהתאריך פג ולא מבינים שאפשר להשתמש גם אחרי התאריך אם כתוב 'לשימוש עד'. הדבר השני הוא ילדים - הם מפונקים יחסית, והרבה פעמים הם שוכחים אוכל בתיק או לא מסכימים לאכול את אותו האוכל יום אחרי יום.

"דבר נוסף שגילינו הוא שאנשים מתפתים המון פעמים למבצעים בסופרמרקט. הם נראים לנו זולים בזמן הקנייה, אבל בהמשך אנחנו זורקים פריטים רבים. יבוא יום והנורמה החברתית תשתנה, ולא יהיה מגניב או אפשרי לפתוח שולחן בצורה מוגזמת. אפשר ליהנות ולבשל ולהכין אוכל בצורה יפה, מגרה, טעימה, מגוונת ובכמויות מספקות ואף יותר - אבל במידה. לא צריך להגזים".
איך הנבדקים הגיבו לממצאים?
"אנשים לא מודעים. בתים שנכנסנו אליהם אמרו שהם לא מבזבזים בהתחלה, והופתעו לגלות עד כמה הם זורקים. כשאנחנו זורקים פה ושם, אנחנו לא מבינים שהדברים מצטברים ועד כמה אנחנו זורקים. כששאלנו עד כמה תהיו מעוניינים לפעול לצמצום בזבוז המזון, 79% אמרו שירצו מאוד. יש הרבה פעולות נפרדות שצריך לבצע מול צרכני הקצה כדי לפתור את הבעיה הזאת. הדבר החשוב ביותר הוא לצמצם צריכה ובזבוז במקור".

השקעה בחינוך ובהסברה

אסף רוזנבלום, מנהל המחלקה המשפטית בארגון "אדם טבע ודין", אומר כי "הפחת בשדה החקלאי הוא 11%, הפחת הקמעונאי הוא 8% ועוד 6% אצל הסיטונאים, ושליש - בביתו של הצרכן. כשאנחנו קונים מלפפון או עגבנייה, אין לנו מושג איך הם הגיעו לצלחת שלנו, וכמה משאבים הושקעו כדי שזה יקרה - מים, חשמל, שינוע, גזי חממה, דשנים, פלסטיק וחומרי הדברה. אם זרקתי את המלפפון לפח - זרקתי את כל הדברים האלה לפח. בירקות ופירות בלבד, מדובר במעל ל-200 מיליון קוב מים מבוזבזים".

לדבריו, "אנחנו מדינה שצריכה להתייעל מבחינה אנרגטית, ואלה מיליארדים של שקלים שאנחנו זורקים. חשוב לזכור שכ-80% מסך כלל הפסולת בישראל מועבר להטמנה באדמה, וחלק מכריע מהפסולת הביתית המתכלה מועבר להטמנה. פסולת אורגנית אפשר להפוך לקומפוסט עבור הקרקעות שלנו - כל העולם הולך לכיוון הזה, אנחנו עדיין לא. ברמת המדיניות, נדרשת אסטרטגיה ממשלתית מסודרת בדומה למדינות המתקדמות, אשר תכלול יעדים וצעדים אופרטיביים, כדוגמת קביעת יעד לצמצום הבזבוז, מתן תמריצים נכונים והשקעה בחינוך והסברה".
דווקא בישראל שבה אומרים לילדים: "אסור לזרוק אוכל".
"האתוס שגדלנו לפיו שישראלים לא מבזבזים מזון, פשוט לא נכון. מעל 100 אלף איש במדינת ישראל מוגדרים כזקוקים לסיוע מבחינה תזונתית. ניצול 5% מהפחת יאפשר לספק את צריכת הירקות והפירות הנדרשת עבור נזקקים אלה. גם הפסולת שנוצרת היא רבה. פתרון אפשרי אחד הוא הכוונת עודפים - יצירת מערכת שאליה אנשים יכולים לדווח על עודפים ואחרים לקלוט אותם".

פרופ' אופירה אילון מאוניברסיטת חיפה ומכון שמואל נאמן, חוקרת בכירה בתחומי סביבה, קיימות וכלכלה, הבינה שישנה אי-ודאות גדולה בנוגע להיקף בזבוז המזון בקרב משקי-הבית בשל שיטות המדידה השונות, וניסתה יחד עם ד"ר אפרת אלימלך לבצע סקר פסולת בקרב 200 איש מהשכבות הסוציו-אקונומית 7-8 בחיפה.

"גילינו שיש פערים בין מה שאנחנו זורקים לבין מה שאנחנו מדווחים בפועל", מספרת אילון. הממצאים שגילו מייצרים תמונה מעניינת: ככל שמשק-בית גדול יותר - כך בזבוז המזון שלו רב יותר. בנוסף, שיטת ההפרדה במקור מייצרת הלך מחשבתי הגורם לאנשים לבזבז פחות מזון. "אנשים שמעידים על עצמם שהם מפרידים נייר/פלסטיק (בשכונה שנבדקה לא קיימת הפרדה לפסולת רטובה, ש.א), מבזבזים פחות מזון בפועל. זה הממצא המשמעותי והמעודד שגילנו. אנשים שהעידו על עצמם שהם מפרידים אשפה, מבינים שהם עושים משהו למען הסביבה, ושהם צריכים לבזבז פחות".
מה ישראל צריכה לעשות?
"המשרד להגנת הסביבה השקיע המון כסף בהפרדה במקור לפסולת רטובה ויבשה. הוא עשה את זה בלי לסגור את הקצוות כמו שצריך. סיפקו לאנשים פחים ומערכי הסברה, אבל לא היה פתרון קצה לקבלת הפסולת המופרדת. המדינה בגדול לא עושה כלום, למעט 'חוק השומרוני הטוב' - אם אני תורמת מזון מוכן, ישנה הגנה שאם מי שמקבל את התרומה נפגע בריאותית, הוא לא יכול לתבוע את התורם. צריך לייצר סדרה של פתרונות. למשל, הפרדה שתייעל את תהליך המיחזור ותשפיע על כמות בזבוז המזון, קמפיינים ספציפיים לנושא, תשלום לפי כמות אשפה שנזרקת.

"צריך להתחיל בטיפול בסקטורים הגדולים יותר - מסעדות, בתי חולים, מוסדות ושירותי הסעדה. מקומות עם שירותי הסעדה הם מקומות שמעגל ההשפעה שלהם הוא גדול. אם יסבירו לאנשים שהם לא יכולים להעמיס ככל הניתן על הצלחת, זה יחלחל למשקי-הבית. בתוך הסיפור הזה יש רבדים פסיכולוגיים. תחשבי על הסעדה בחתונות. זו קלאסיקה של בזבוז מזון. ב-23:00 בלילה מוציאים בשר - מי אוכל כמויות כל-כך גדולות בשעות כאלה? נזרקות כמויות עצומות. יש בזבוז 'שופוני' מטורף. אנחנו צריכים להבין שזה לא רק כסף שהולך לאיבוד".

הנזק לכלכלת ארה"ב: 215 מיליארד דולר בשנה

לפי האו"ם, ההפסדים הכספיים בגין בזבוז מזון נאמדים בגובה של טריליון דולר בשנה. לכך צריך להוסיף נזקים סביבתיים בשווי 700 מיליארד דולר ונזקים חברתיים-סוציאליים, שנאמדים ב-900 מיליארד דולר. במציאות של צמיחה בהיקפי בזבוז המזון, נולד הצורך לטפל באשפה הרבה הנוצרת ולצמצם את נזקיה.

לפי MarketWatch, שוק הטיפול באשפת מזון מוערך בכ-27 מיליארד דולר ב-2017, והוא וצפוי לגדול בכ-7.9% בשנה עד שווי של 53 מיליארד דולר ב-2026. שוק זה מתעסק בניהול כלל הזבל האורגני וטיפול בגזי החממה הנפלטים בעת התפרקותו. מרבית הצמיחה והרווחים של הענף מבוססים על יצירת מזון לבעלי חיים, דשן ואנרגיה מתחדשת (ביו-גז). בארה"ב 40% מכלל ייצור המזון נזרק לפח, וזה עולה לכלכלה האמריקאית כ-215 מיליארד דולר בשנה.

לפי MarketWatch, השוק מונע מעלייה בצריכת המזון, ועיקר הרווחיות בו היא במציאת דרכים יעילות ופתרונות חכמים לטיפול באשפה. בנוסף, היות שהשוק הוא "מקומי", אין בנמצא שחקני ענק בינלאומיים. הודות ליותר ויותר רגולציה בתחום ניהול האשפה, צפויה גדילה בחברות הנותנות שירותי ניהול אשפת מזון לחברות ויצרנים.

סטארט-אפ לדוגמה הוא Copia, המתעסק בהעברת עודפי מזון. לא מדובר בשאריות מהצלחת. הרבה מעודפי המזון שלנו הם אוכל שלא נגענו בו וניתן לצריכה. אם היה לכם אירוע בעבודה, או אפילו יום הולדת - אותו מיזם יסייע לכם לתרום את המזון, מבלי שייזרק לפח. מיזמים נוספים יוצרים קשר עם החקלאים ורוכשים מהם את התוצרת "המכוערת", אותה הם מוכרים במכירים נמוכים לצרכנים, ואת היתרה מעבירים לארגוני תרומות.

גם המגזר העסקי חייב לחשב מסלול מחדש ביחס לבזבוז המזון שלו. ענף המלונאות בישראל אחראי לאובדן מזון בשיעור של 37%, לפי "לקט ישראל". דוח של הצ'מפיונס, שבדק 42 מלונות ב-15 מדינות אשר הטמיעו צעדים לצמצום בזבוז מזון, גילה כי על כל השקעה של דולר אחד, הוחזרו 7 דולרים בממוצע.

"מוסדות הסעדה גדולים ומלונות הם גורמי בזבוז אדירים. יש קווים דומים בין מלונות לבין מוסדות עבודה, וזה ברצון לייצר שפע ומגוון עצום, כזה שהסועד לא מסוגל להכיל בארוחה אחת. הדבר יוצר לקיחה מרובה של מזון והשלכה מיותרת", אומרת ביטרמן.

לדבריה, "היום עדיין אין למקומות עבודה גדולים את הרצון לפעול, כיוון שהם קשורים בקשרי מסחר עם חברות קייטרינג, ואף אחד מהצדדים לא רוצה לשבור את ההסכמים הקיימים ולראות שהם יוצרים בזבזנות והשלכה מיותרת. השלכה שמתורגמת לבזבוז כסף אדיר וירידה באיכות שהייתה יכולה להתקבל אילולא היה פחות בזבוז והשלכה. מקומות עבודה היום עדיין אינם מעזים להוריד בכמות המנות והמגוון המוגש.

"במלונות צריך גם להתחיל ולדבר על איכות במקום כמות. העובדה שהסועד האחרון בסרוויס מגיע לארוחה ובה כל המגשים מלאים עד תום, כאילו היה הסועד הראשון, היא בזבזנות חסרת אחריות. אין שום בעיה שהסועד האחרון ידע שהסרוויס מגיע כמעט לסיומו ויראה מגש שמספק את צרכיו, בלי שיהיה גדוש מעל ומעבר. את הנורמות האלה צריך לשנות.

"חשוב שגם תהיה דרישה צרכנית לכל הדברים הללו. כל עוד אין דרישה צרכנית, ואין רגולציה של הממשלה בנושא, עסקים יכלים להתמהמה בלקיחת אחריות וצעדים משמעותיים. בעולם רואים צעדים משמעותיים מאוד שנעשו בתחום, כולל שינוים עסקיים מהותיים. עד היום אף משרד מוביל לא לקח אחריות על הנושא. יזמנו מהלך של האמנה לצמצום בזבוז מזון. חתמו עליה למעלה מ-40 גורמים עסקיים. בקרוב ייפתח סבב נוסף של החתמת ארגונים. זוהי אמנה וולונטרית שמטרתה להעלות את המודעות לנושא ולפעולה בתחום".

# data[].attributes.attachment_link.title
לא גומרים מהצלחת: כך הפך בזבוז המזון העולמי לפצצה מתקתקת

# data[].attributes.attachment_link.description
כמעט שליש מהמזון בעולם הופך בסופו של דבר לאשפה, כשבמקביל 820 מיליון בני אדם סובלים מרעב ● מרגישים חסרי אונים בגלל תחזיות אימה על התחממות כדור הארץ? הדרך להשפיע מתחילה בסופרמרקט (אל תתפתו למבצעים), ממשיכה במקרר (לא חייבים לזרוק את זה) ונגמרת בצלחת

# data[].attributes.headline
+כמה משאבים מושקעים 

# data[].attributes.body
+כמה משאבים מושקעים כדי לייצר את המזון שלנו?
+כמה מהמזון המיוצר - באמת נאכל וכמה נזרק?
+איפה נוכל למצוא מזון שלא גידלו במיוחד כדי שיהפוך לאוכל?
+האם משפחות נזקקות מקבלות תמיכה של מזון מזין או מזיק?

# data[].attributes.headline
טביעת הרגל של הלחם

# data[].attributes.subject
טביעת הרגל של הלחם

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
6 ביוני 2017

מה המחיר של הלחם שאנחנו אוכלים? לא המחיר בשקלים, אלא העלות שכולנו נושאים בה בדמות הפגיעה בסביבה שלנו במהלך מחזור החיים של הלחם. לאחרונה התפרסם במגזין "Nature Plants" מחקר שבמסגרתו בדקו חוקרים מאוניברסיטת שפילד באנגליה את טביעת הרגל האקולוגית של כיכר הלחם שאנחנו צורכים.

"המחקר עוסק בניתוח מחזור חיים של ייצור לחם", מסביר אלון שפון ממכון וייצמן למדע והפורום הישראלי לתזונה בת קיימא. "זה מחקר חשוב מאוד מכיוון שקיימים רק מחקרים מעטים מסוג זה על מזון מעובד. כדי להבין את המחיר הסביבתי של ייצור לחם, למשל, צריך למדוד כמה חיטה מגיעה לכל מכונה וכמה תוצר יוצא ממנה, מה הטמפרטורות של התנורים, כמה חשמל הם צורכים וכמה גזי חממה נפלטים כתוצאה מכך ועוד - המון סודות מסחריים שהחברות לא ששות לחלוק עם החוקרים. לכן כל מחקר כזה חשוב לנו במיוחד, כדי שנוכל להבין את התמונה הכוללת ולתכנן את המדיניות האפקטיבית ביותר לשיפור המחיר הסביבתי של מוצרי מזון".

מהשדה לצלחת

כדי שפרוסת לחם תגיע אל הצלחת שלנו, צריך לגדל חיטה, לדשן אותה, לקצור אותה, להוביל את גרעיני החיטה לטחנת הקמח, לטחון אותם לקמח, להוביל את הקמח למאפייה, לאפות את הלחם, לארוז את הלחם ולשנע אותו לנקודת המכירה. לכל אחד מהשלבים האלה יש השפעה סביבתית, בעיקר בכל מה שנוגע לייצור האנרגיה הדרושה לביצוע הפעולה (אנרגיה למכונות החקלאיות, למכונות התעשייתיות, לכל התחבורה שמשנעים את המוצר הגלם ואת המוצר הסופי וכו'). למעשה, גם אחרי התחנה האחרונה של הלחם - הצלחת של הצרכן - הוא עדיין משפיע על הסביבה, זאת אם לוקחים בחשבון ש כשליש מהמזון שאנחנו צורכים נזרק בסופו של דבר לפח (הפסולת שנקברת בקרקע באתרי הטמנה פולטת בין השאר גז מתאן, שמשפיע על אפקט החממה ושינוי האקלים בצורה משמעותית).

בסיכומו של דבר מחזור החיים של כל כיכר לחם גורם לפליטה של כחצי קילו של פחמן דו־חמצני, גז שנחשב לאחד מהמרכזיים ביצירת אפקט החממה ושינוי האקלים העולמי.

את עיקר הפליטה של גזי החממה הנגרמת בזמן ייצור הלחם מייחסים החוקרים לשלב הגידול החקלאי: 66 אחוז מהגזים נפלטים במהלך גידול החיטה המשמשת לייצור הלחם. 43 אחוז מהגזים נפלטים ספציפית בגלל דישון הקרקע, בעיקר בשלב ייצור הדשן. גם אחרי שהקמח מגיע אל טחנת הקמח ומשם אל המאפייה הוא מוסיף להשפיע על הסביבה: כמעט 25 אחוז מגזי החממה במחזור החיים של הלחם נפלטים בשלב הטחינה, ערבוב הקמח עם חומרים נוספים והאפייה, בעיקר בגלל השימוש באנרגיה להפעלת המכונות. כך, לדוגמה, 8 אחוזים מכלל גזי החממה נפלטו בעקבות השימוש בגז לתנורי האפייה. ומה בשלב האריזה? הלחם שנבדק במחקר נארז בפוליאתילן בצפיפות נמוכה, שהחוקרים מדווחים שהשפעתו הסביבתית נמוכה משל עטיפות פלסטיק מסורתיות. ועדיין, 3 אחוזים מגזי החממה נפלטו בשלב זה.

נוסף על פליטת גזי החממה, בדקו החוקרים השפעות סביבתיות נוספות של ייצור הלחם, כמו פוטנציאל הזיהום של מקורות מים ופוטנציאל ההשפעה השלילית על בריאות האדם שנגרמת בגלל רעלים שמשתחררים לסביבה בתהליך הייצור. גם כאן, גידול החיטה הוא השלב ה"יקר" ביותר והתורם העיקרי להשפעות הסביבתיות של ייצור הלחם. למעשה, בכל הקשור לפליטת רעלים שלהם השפעה מזיקה פוטנציאלית על בריאות האדם, חלקו של הגידול מגיע עד קרוב ל-80 אחוז.

חנקן סינתטי

"המחקר הזה שב ומראה לנו שרוב הנזק הסביבתי קורה בשלב של הייצור החקלאי", אומר שפון. "אנחנו מאמינים שזה כך ברוב סוגי הגידולים, ולא רק בחיטה, אבל אין לנו די מחקרים כדי להוכיח זאת. במקרה הזה, רוב הנטל נגרם בשל שימוש בדשן סינתטי, פעולה שבמסגרתה מחדירים לקרקע חנקן סינתטי, שהייצור התעשייתי שלו דורש המון אנרגיה ומביא לפליטה של גזי חממה. גם חלק גדול מהחנקן עצמו נפלט כגז חממה".

האם בחירה בשיטות חקלאיות אחרות יכול לשפר את המצב? "קיימות שיטות חקלאיות שמשתמשות בהרבה פחות חנקן סינתטי", אומר שפון. "למשל שימוש ברוטציות של גידולים - גידול יבולים מסוגים שונים בתקופות שונות של השנה, כשאחד הגידולים הוא גידול קושר חנקן, כמו קטניות. שיטה כזאת מפחיתה את הצורך בפיזור של חנקן סינתטי. זו שיטה שמקורה בחקלאות המסורתית והיא בעצם עושה שימוש בביולוגיה כדי לבצע את פעולת הדישון.

"שיטה אחרת היא דווקא מודרנית וטכנולוגית מאוד, ומכונה חקלאות מדייקת (Precision Agriculture)", ממשיך שפון. "הכוונה היא לשימוש באמצעים טכנולוגיים מתקדמים להחדרת החנקן לצמח בכמות מדודה ומדויקת. בשיטה הקיימת, של פיזור הדשן בשטח, חלק גדול ממנו הולך לאיבוד ולא מגיע לצמחים עצמם, ולכן אנחנו מחפשים שיטות מדויקות יותר שיאפשרו שימוש בכמויות דשן קטנות יותר".

עד שהמדענים יפתחו ויטמיעו שיטות גידול חדשות ומזיקות פחות, יש כבר דרך אחת פשוטה להקטין משמעותית את השפעותיו השליליות של ייצור הלחם על האקלים בכדור הארץ, על מקורות המים שלנו ועל בריאותנו בכלל: להקפיד לקנות רק כמה שאנחנו באמת צריכים ולהקטין משמעותית את כמות המזון שאנחנו זורקים לפח. בבריטניה, למשל, כמעט חצי מתוצרת הלחם (44 אחוז) הולכת לאיבוד לאורך ״שרשרת המזון״ - הייצור, השינוע, האספקה וכן בבית הצרכן - ומגיעה בסופו של דבר אל מטמנות האשפה, שם היא מוסיפה חטא על פשע בכך שהיא פולטת גז מתאן (המזיק לכדור הארץ פי 30 מפחמן דו-חמצני).
בעקבות הכתבה ב"זווית", הסיפור פורסם גם בתכנית "שש כלכלי" ("כאן").

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
איכות הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
טביעת הרגל של הלחם

# data[].attributes.attachment_link.description
6 ביוני 2017 מה המחיר של הלחם שאנחנו אוכלים? לא המחיר בשקלים, אלא העלות שכולנו נושאים בה בדמות הפגיעה בסביבה שלנו במהלך מחזור החיים של הלחם. לאחרונה התפרסם במגזין "Nature Plants" מחקר שבמסגרתו בדקו חוקרים מאוניברסיטת שפילד באנגליה את טביעת הרגל האקולוגית של כיכר הלחם שאנחנו צורכים.

# data[].attributes.headline
האם ישראל תוכל להאכיל את עצמה?

# data[].attributes.subject
האם ישראל תוכל להאכיל את עצמה?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
20 בפברואר 2019

סל הקניות שחזרנו עמו היום מהסופר היה דל ועלוב במיוחד ויקר להחריד: קומץ קלמנטינות במחיר של עשרות שקלים וכמה מלפפונים ועגבניות במחירים דומים. לחם רגיל לא היה, רק פיתות מקמח תפוח אדמה שעלו 25 שקל כל אחת. זה כל מה שהצלחנו למצוא, כיוון שהמדפים של תוצרת חקלאית טרייה היו ריקים כמעט לגמרי.

נכון, זה לא באמת מה שקרה היום, אבל תסריט כזה עלול בהחלט להתרחש בישראל כתוצאה משילוב של כמה תופעות: הקטנה ניכרת ומכוונת של השטחים החקלאיים בארץ, והשפעות שינוי האקלים, שיביאו לעלייה דרמטית במחירי המזון בעולם.

בשנים האחרונות אנו עדים לתופעה מתרחבת של כרסום משמעותי בהיקף השטחים החקלאיים, בעיקר במרכז המדינה, לטובת בניית בתי מגורים ותשתיות. בתוך כעשרים שנה הצטמצמו שטחי החקלאות בישראל בשיעור ניכר. בראשית שנות האלפיים קצב הבנייה על שטחים חקלאיים עמד על כ-10,000 דונם בשנה, והוא מתמיד ועולה. קצב זה עשוי אף לגבור על מנת לענות על החלטת הממשלה ליצירת מלאי תכנוני בן כ-2.6 מיליון יחידות דיור עד שנת 2040.

אמנם, חלק מהתכנון צפוי להיות בהרוויה ובציפוף הרקמה הבנויה באמצעות פינוי בינוי, בנייה לגובה ועוד, אך חלקו העיקרי אמור להיבנות על גבי שטחים פתוחים - בעיקר שטחי עיבוד חקלאי שיוסבו על פי התכנון לשטחים בנויים.

למה סין חוכרת אדמה באפריקה?

כיום חיים בישראל כ-9 מיליון בני אדם תחזיות גידול האוכלוסייה לשנת 2040 מורות על גידול של יותר מ-3 מיליון נפש. נכון להיום ישראל מספקת חלק ניכר מתוצרת המזון הנדרשת לאוכלוסייתה בעצמה, אך עם הצטמצמות השטחים החקלאיים, ועם העלייה בהיקף האוכלוסייה, יידרשו שטחים בהיקף ניכר על מנת לספק את הדרישות.

המחשבה המנחה את מגמת הכרסום בשטחים חקלאיים היא שניתן לוותר על שטח חקלאי כדי להגביר את היצע הקרקעות לדיור באזורי הביקוש. בה בעת, מתחזקת הקריאה להניח לכוחות השוק לעשות ככל שעולה על רוחם בתחום של אספקת המזון ולפתוח את השוק המקומי ליבוא ללא מגבלות מחו"ל. הורדת נטל המחירים על הצרכן נתפסת כמטרה עיקרית.

עם זאת, התומכים בהמרת שטחי חקלאות לשטחים בנויים ובפתיחת השוק ליבוא בלתי מבוקר של מוצרים חקלאיים מתעלמים, בין השאר, מהשפעות שינוי האקלים על ייצור מזון בעולם. שהרי, פגיעה בייצור החקלאי כבר ניכרת היטב במקומות רבים בעולם, בעיקר במדינות הנתונות לתנודות משקעים, מדינות על ספר המדבר ובאזורים המושפעים מעליית פני הים, שיטפונות ואירועי קיצון. ברור שהתחרות על אדמה פורייה ומים רק תלך ותגבר ועמה עליית מחירים ומחסור. בייחוד לאור העובדה שאוכלוסיית העולם צפויה להוסיף עוד כשני מיליארד בני אדם עד שנת 2050, בד-בבד עם דרישות גוברות למוצרים חקלאיים למזון לבני אדם, בע"ח ולתעשייה.

מדינות אחדות זיהו זה מכבר את המגמה והחלו בחכירת קרקעות חקלאיות ומקורות מים סמוכים מעבר לגבולותיהן - כדי לספק את צורכיהן ולהבטיח את ביטחונן התזונתי. סעודיה, לדוגמה, שסובלת מהידלדלות מאסיבית של האקוויפרים שלה, חכרה אלפי דונם של קרקע חקלאית בארה"ב כדי לגדל בה אלפלפה, לשם האכלת הפרות במשק החלב שלה. סין, הסובלות מתהליכי מדבור קשים, חוכרת זה שנים קרקעות באפריקה כדי לגדל בהם פירות וירקות הנשלחים בחזרה למולדת. ויש עוד דוגמאות רבות.

לשמור על הנכסים החקלאיים

מעבר לאירועים הגיאו-פוליטיים והשינויים הגיאו-אקלימיים, יש סיבה נוספת להעדיף יצור מקומי של מזון: בריאות הציבור. הסתמכות על מזון טרי, איכותי, ובעל יתרונות תזונתיים מובהקים, עדיפה על פני שינוע מזון ממרחק, המאבד את איכותו וטריותו.

מעבר לכך, לשימור השטחים החקלאיים יש יתרונות נוספים על ייצור מזון - באספקת ריאות ירוקות לאוכלוסייה המצטופפת, ביצירת נופים פתוחים, רחבים ושלווים, הנצפים מהעיר ומהכבישים הראשיים, כערך תרבותי וזיכרון היסטורי לאומי של נופי ראשית ההתיישבות ושל עברה החקלאי ההיסטורי של ארץ ישראל, כמסדרון אקולוגי בין שמורות טבע, ועוד. יצוין כי במרבית ארצות אירופה נהוג סיוע ממשלתי לחקלאות, בגין התרומות החיצוניות הללו, שהן מעבר לייצור המזון (דבר המהווה חלק אינטגרלי ממדיניות הסביבה והחקלאות של מדינות OECD). ראוי שגם בישראל יוטמעו בקרב המשרדים הנוגעים בדבר (משרדי האוצר, החקלאות והגנת הסביבה) עקרונות המדיניות הנדרשת לשמירה קפדנית על נכסיה החקלאיים של המדינה.

ומה באשר לפתרון בעיות הדיור? הצורך בתוספת דירות, שטחי תעסוקה ותעשייה אמנם קיים, ומתן מענה לצורך זה הוא חובתה המובהקת של המדינה, אך פתרון זה אינו חייב להיות דווקא על חשבון שטחים פתוחים וחקלאיים. ערי ישראל מרווחות ודלילות, וחלק גדול מהבנייה החדשה היא עדיין בעלת אופי כפרי, פרברי, צמוד קרקע ובזבזני. מערכת התכנון לצורותיה במדינה, הוכיחה זה מכבר כי ניתן וראוי להתכנס בערים הקיימות, להגדיל את הצפיפות, בד-בבד להעלאת רמת החיים העירונית, ולעבור מתרבות כפרית-פרברית, לתרבות עירונית מטרופולינית. ברוח זו נוקטות תכניות המתאר הארציות, הקוראות למניעת בזבוז וכרסום בשטחים החקלאים, והתכנסות אל הרוויית הערים הקיימות. מובן שלשם כך נדרש גם פיתוח מערכות להסעת המונים, תחבורה ציבורית, כמקובל במדינות מתוקנות.

ישראל חייבת לקחת מגמות ותהליכים אלו בחשבון, כדי לספק את הביטחון התזונתי הדרוש לאוכלוסייתה. עליה גם לנקוט במדיניות מחמירה בהגנה על שטחים חקלאיים ושימורם, כמו גם של השטחים הפתוחים בכלל במדינת ישראל. אסור לנו להגיע למצב בו נהיה תלויים באופן בלעדי ביבוא מזון מחו"ל. אלא עלינו לנקוט בכל הצעדים הנדרשים לעודד ולחזק את החקלאות בין אם הם רגולטוריים, פיננסיים, תמיכה בחקלאות הישראלית, שימור הידע והמומחיות בצורות סיוע מגוונות, כמקובל בעולם.

מאמר מעניין ביותר שהתפרסם לאחרונה בכתב העת המדעי, אקולוגיה וסביבה, שמצא שבתנאים הנוכחיים, ועם שינויים קלים יחסית בייצור המזון, מסוגלת החקלאות הצמחית בישראל לספק ביטחון תזונתי לאזרחיה. מכאן, ועל אחת כמה וכמה, חובה עלינו לשמר את יכולות הייצור החקלאיות במדינה ובראשן הגנה על השטחים החקלאיים.
גדעון בכר הוא שגריר ורח"ט אפריקה במשרד החוץ ומרצה בנושא השלכות שינוי האקלים על יחסים בינלאומיים במרכז הבינתחומי בהרצליה. מוטי קפלן הוא מתכנן, יועץ למנהל התכנון במשרד האוצר בנושאי תכנון מתארי ארצי, ולממשלות באפריקה, בדרום אמריקה וב-UNDP בנושאי חקלאות, סביבה, ודרכי התמודדות עם איומי שינוי האקלים.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
איכות הסביבה

# data[].attributes.attachment_link.title
האם ישראל תוכל להאכיל את עצמה?

# data[].attributes.attachment_link.description
20 בפברואר 2019 סל הקניות שחזרנו עמו היום מהסופר היה דל ועלוב במיוחד ויקר להחריד: קומץ קלמנטינות במחיר של עשרות שקלים וכמה מלפפונים ועגבניות במחירים דומים. לחם רגיל לא היה, רק פיתות מקמח תפוח אדמה שעלו 25 שקל כל אחת. זה כל מה שהצלחנו למצוא, כיוון שהמדפים של תוצרת חקלאית טרייה היו ריקים כמעט לגמרי.

# data[].attributes.headline
בעיית הפסולת - מבוא

# data[].attributes.subject
בעיית הפסולת - מבוא

# data[].attributes.headline
מכינים פיצה בריאה בבית

# data[].attributes.subject
מכינים פיצה בריאה בבית

# data[].attributes.headline
מכירים את עצי השכונה שלנו

# data[].attributes.subject
מכירים את עצי השכונה שלנו

# data[].attributes.headline
מה הקשר בין שלושת הלוחות (נושאים) שעסקנו בהם עד כה?

# data[].attributes.subject
מה הקשר בין שלושת הלוחות (נושאים) שעסקנו בהם עד כה?