# data[].attributes.headline
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.subject
Ідентифікація та аутентифікація суб'єктів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ідентифікацію й аутентифікацію можна вважати основою програмно-технічних засобів безпеки, оскільки інші сервіси розраховані на обслуговування імено ваних суб'єктів. Ідентифікація й аутентифікація - це перша лінія оборони, "прохідна" інформаційного простору організації.

Ідентифікація дозволяє суб'єктові (користувачеві, процесу, що діє від імені певного користувача, або іншому апаратно-програмному компоненту) назвати себе (повідомити своє ім'я). За допомогою аутентифікації друга сторона переконується, що суб'єкт дійсно той, за кого він себе видає. Як синонім слова "аутентифікація" іноді використовують словосполучення "перевірка дійсності".

У відкритому мережевому середовищі між сторонами ідентифікації/аутентифікації не існує довіреного маршруту; це значить, що в загальному випадку дані, передані суб'єктом, можуть не збігатися з даними, отриманими й використаними для перевірки дійсності. Необхідно забезпечити захист від пасивного й активного прослуховування мережі, тобто від перехоплення, зміни й/або відтворення даних. Передача паролів у відкритому вигляді, мабуть, незадовільна; не рятує положення й шифрування паролів, тому що воно не захищає від відтворення. Потрібні більш складні протоколи аутентифікації.

Надійна ідентифікація й аутентифікація ускладнена не тільки через мережеві загрози, але й з цілого ряду причин. По-перше, майже всі аутентификаційні сутності можна довідатися, украсти або підробити. По-друге, є протиріччя між надійністю аутентифікації, з одного боку, і зручностями користувача й системного адміністратора з іншогої. Так, з міркувань безпеки необхідно з певною частотою просити користувача повторно вводити аутентифікаційну інформацію (адже на його місце могла сісти інша людина), а це не тільки клопітно, але й підвищує ймовірність того, що хтось може підглянути за уведенням даних. По-третє, чим надійніший засіб захисту, тим він дорожчий.

Сучасні засоби ідентифікації/аутентифікації повинні підтримувати концепцію єдиного вхо ду в мережу. Єдиний вхід у мережу - це, у першу чергу, вимога зручності дтя користувачів. Якщо в корпоративній мережі багато інформаційних сервісів, що допускають незалежний обіг, то багаторазова ідентифікація/аутентифікація стає занадто обтяжною. На жаль, поки не можна сказати, що єдиний вхід у мережу став нормою, що домінантні рішення поки не сформувалися.

Таким чином, необхідно шукати компроміс між надійністю, доступністю за ціною й зручністю використання й адміністрування засобів ідентифікації й аутентифікації.

Цікаво відзначити, що сервіс ідентифікації/аутентифікації може стати об'єктом атак на доступність. Якщо система сконфігурована так, що після певного числа невдалих спроб пристрій уведення ідентифікаційної інформації (таке, наприклад, як термінал) блокується, то зловмисник може припинити роботу легального користувача буквально декількома натисканнями клавіш.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ідентифікація та аутентифікація

# data[].attributes.attachment_link.description
Ідентифікацію й аутентифікацію можна вважати основою програмно-технічних засобів безпеки, оскільки інші сервіси розраховані на обслуговування імено ваних суб'єктів. Ідентифікація й аутентифікація - це перша лінія оборони, "прохідна" інформаційного простору організації. Ідентифікація дозволяє суб'єктові (користувачеві, процесу, що діє від імені певного користувача, або іншому апаратно-програмному компоненту) назвати себе (повідомити своє ім'я).

# data[].attributes.headline
Засоби охорони об'єкта

# data[].attributes.subject
Засоби охорони об'єкта

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.
Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити.
Тому, хто додав шаблон: зважте на те, щоб повідомити основних авторів статті про необхідність поліпшення, додавши до їхньої сторінки обговорення такий текст:
{{subst:поліпшити автору|Технічні засоби охорони|11 січня 2019}} ~~~~,
а також не забудьте описати причину номінації на підсторінці Вікіпедія:Статті, що необхідно поліпшити за відповідний день.

Техні́чні за́соби охоро́ни (ТЗО, англ. Remote guarding) - технічні засоби, що використовуються під час провадження охоронної діяльності: системи, прилади та обладнання для виявлення, оповіщення й попередження про наявність небезпеки для життя людей та/або майна. Потенційні загрози спочатку виявляються камерами та аналізуються в реальному часі за допомогою програмних алгоритмів на основі заздалегідь визначених критеріїв. Після того, як програмне забезпечення визначило подію, службовець безпеки, розташований у віддаленому центрі, отримує попередження про аналіз загрози та негайне вжиття відповідних заходів для запобігання або мінімізації збитків.

Практика охоронної діяльності доводить необхідність наукового підходу до вирішення проблем і завдань охорони об'єктів, перш за все, якщо це особливо важливі, особливо небезпечні об'єкти, об'єкти підвищеного ризику або об'єкти, де зберігаються матеріальні цінності (банки, сховища дорогоцінного каміння й металів тощо).

Головне завдання, яке повинні вирішувати технічні засоби охорони, - сприяти підвищенню надійності охорони об'єктів при максимальній надійності та ефективності роботи технічних засобів.

У процесі зберігання і обробки інформація може піддаватися впливу як випадкових, так і навмисних факторів. Усі потенційні загрози за природою їхнього виникнення поділяються на два класи: природні (об'єктивні) і штучні (суб'єктивні).

Природні загрози - це загрози, які викликані впливами об'єктивних фізичних процесів або стихійних природних явищ та не залежать від людини.

Штучні загрози - це загрози, які викликані діяльністю людини.

Серед них можна виділити:

ненавмисні загрози (випадкові), викликані помилками в проєктуванні інформаційних систем та їхніх елементів, помилками програмного забезпечення, помилками в діях обслуговчого персоналу тощо;

навмисні загрози, пов'язані з корисливими намірами людей (зловмисників).

До випадкових загроз відносяться:

вплив сильних магнітних полів на або дефекти обладнання, що призводять до пошкодження або знищення інформації, яка зберігається;

недбале зберігання та облік носіїв, а також їхня нечітка ідентифікація;

помилки в програмах обробки інформації;

помилки в роботі апаратури, що викликані перепадами напруги в мережі живлення, несправностями енергопостачання, тимчасовими або постійними помилками в її схемах;

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування її апаратних, програмних, інформаційних ресурсів (ненавмисне псування устаткування, видалення, спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

неправомірне вимкнення обладнання або зміна режимів роботи пристроїв і програм;

ненавмисне псування носіїв інформації;

запуск програм, що можуть призвести до втрати працездатності системи (зациклення) або здійснюють незворотні зміни в системі (форматування або реструктуризацію носіїв інформації, видалення даних, тощо);

нелегальне впровадження та використання програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків; нелегальне впровадження та використання неврахованих програм, які не є необхідними для виконання службових обов'язків;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток, тощо);

вхід в систему з ігноруванням засобів захисту (завантаження сторонньої операційної системи зі змінних магнітних носіїв, тощо);

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

маскування під істинного користувача;

використання службового становища, тобто незапланований перегляд (ревізія) інформації співробітниками об'єкту, що охороняється;

фізичне руйнування системи або виведення з ладу її найбільш важливих компонентів;

відключення або виведення з ладу підсистем забезпечення безпеки інформаційної системи;

зміна режимів роботи пристроїв або програм;

підкуп або шантаж персоналу або окремих користувачів, що мають визначені повноваження;

викрадення або несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

вилучення залишкової інформації з оперативної пам'яті та зі зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу з подальшим маскуванням під законного користувача;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

впровадження апаратних і програмних закладок і вірусів, що дозволяють "обійти" систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою введення помилкових повідомлень або модифікації переданих повідомлень;

незаконне підключення до ліній зв'язку з метою прямої підміни законного користувача шляхом його фізичного відключення після входу в систему і успішної аутентифікації з подальшим введенням дезінформації;

перехоплення даних, переданих по каналах зв'язку, і їх аналіз з метою з'ясування протоколів обміну, правил входження у зв'язок і авторизації користувача для подальших спроб їх імітації для проникнення в систему.

Основні ненавмисні штучні загрози (дії, що здійснюються випадково, через незнання, неуважність або недбалість, з цікавості, але без злого умислу) це:

ненавмисні дії, що призводять до часткової або повної відмови системи або руйнування апаратних, програмних, інформаційних ресурсів системи (ненавмисне псування устаткування, видалення або спотворення файлів з важливою інформацією або програм, в тому числі системних, тощо);

ненавмисне псування носіїв інформації;

нелегальне впровадження та використання неврахованих програм (ігрових, навчальних, технічних та інших, які не є необхідними для виконання порушником своїх службових обов'язків) з необґрунтованою витратою ресурсів (завантаження процесора, оперативної пам'яті і пам'яті на зовнішніх носіях);

зараження комп'ютера вірусами;

необережні дії, що призводять до розголошення конфіденційної інформації, або роблять її загальнодоступною;

розголошення, передача або втрата атрибутів розмежування доступу (паролів, ключів шифрування, ідентифікаційних карток, перепусток тощо);

ігнорування організаційних обмежень (установлених правил) доступу до системи;

некомпетентне використання, налаштування або неправомірне відключення засобів захисту персоналом служби безпеки;

пересилання даних за помилковою адресою абонента (пристрою);

введення помилкових даних;

ненавмисне пошкодження каналів зв'язку.

Як правило, це прямий фізичний вплив на або об'єкт, що охороняється, а саме:

фізичне руйнування системи (вибух, підпал, тощо) або виведення з ладу найбільш важливих компонентів системи (пристроїв, носіїв важливої інформації, осіб з числа персоналу, тощо);

відключення або виведення з ладу важливих підсистем (електроживлення, охолодження та вентиляції, ліній зв'язку, тощо);

дії по дезорганізації функціонування системи (зміна режимів роботи пристроїв або програм, страйк, саботаж персоналу, використання потужних радіоперешкод на частотах пристроїв системи, тощо);

впровадження агентів у число персоналу системи (в тому числі, в адміністративну групу, відповідальну за безпеку);

вербування (підкуп, шантаж, тощо) персоналу або окремих користувачів, які мають певні повноваження;

застосування підслуховуючих пристроїв, дистанційної фото- і відеозйомки з метою викрадення важливої інформації;

перехоплення електромагнітних, акустичних та інших випромінювань пристроїв і ліній зв'язку, а також наведення потужних випромінювань на допоміжні технічні засоби, які не беруть безпосередньої участі в обробці інформації (телефонні лінії, мережі живлення, опалення, тощо);

викрадення носіїв інформації (магнітних дисків, стрічок, мікросхем пам'яті, запам'ятовуючих пристроїв і ПК);

несанкціоноване копіювання носіїв інформації;

викрадення виробничих відходів (роздруківок, записів, списаних носіїв інформації, тощо);

зчитування залишкової інформації з оперативної пам'яті і з зовнішніх запам'ятовуючих пристроїв;

незаконне отримання паролів та інших реквізитів розмежування доступу (агентурним шляхом, використовуючи недбалість користувачів, шляхом підбору, імітації інтерфейсу системи, тощо) з подальшим маскуванням під зареєстрованого користувача ("маскарад");

несанкціоноване використання терміналів користувачів, що мають такі унікальні фізичні характеристики, як номер робочої станції в мережі, адресу в системі зв'язку, апаратний блок кодування, тощо;

розкриття шифрів криптозахисту інформації;

застосування спеціальних апаратних засобів, програмних закладок і вірусів (типу "троянський кінь" і "жучки"), тобто програм, які дозволяють подолати систему захисту, таємно і незаконно здійснювати доступ до системних ресурсів з метою реєстрації та передачі дезінформації або дезорганізації функціонування системи.

Для досягнення мети зловмисники найчастіше використовують сукупність перерахованих способів.

Елементами технічного захисту об'єктів є:

засоби виявлення;

засоби управління доступом до об'єкту;

засоби збору, обробки і відображення інформації від систем виявлення;

засоби постового телефонного (радіо) зв'язку і тривожно-викличної сигналізації;

технічні засоби спостереження;

засоби розвідки;

допоміжні засоби (система електроживлення технічних засобів охорони, кабельні мережі і комунікації, тощо);

електризовані загородження.

На базі вищезазначених елементів будується наступні системи технічних засобів охорони:

Центральний пульт управління, що включає в себе:

автоматизовані робочі місця операторів, адміністраторів систем (комплексу), постів охорони та служби безпеки;

засоби збору, обробки та відображення інформації - комп'ютери, керуючі панелі, сервери, пульти, консолі управління та інша апаратура.

Система охоронної і тривожної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - сповіщувачі, датчики (сенсори);

засоби тривожної сигналізації - кнопки, педалі, сповіщувачі;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система пожежної сигналізації, що включає в себе:

засоби виявлення - пожежні сповіщувачі (теплові, димові, світлові, газові, температурні, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система охоронного телебачення, що включає в себе:

камери відеоспостереження;

пульти управління;

пристрої обробки і збереження відеоінформації;

Система контролю і управління доступом, що включає в себе:

приймальні пристрої доступу - ідентифікатори особистості, зчитувачі, кодонаборні пристрої, пульти, панелі і консолі управління, тощо;

виконавчі пристрої доступу - електромеханічні, електромагнітні і механічні кодові замки, автоматичні турнікети та шлагбауми, тощо;

засоби виявлення різного типу - металодетектори, виявителі вибухових речовин і радіаційних матеріалів, тощо;

засоби збору, обробки та відображення інформації - контрольні панелі, концентратори, комп'ютери, розширювачі, світлові та звукові сповіщувачі, тощо.

Система безперебійного і резервного електроживлення, що включає в себе:

джерела безперебійного електроживлення;

генератори бензинові, дизельні;

випрямлячі і блоки живлення;

акумулятори.

Система оперативного і постового зв'язку, що включає в себе:

засоби проводового службового зв'язку;

засоби гучномовного службового зв'язку;

засоби реєстрації службових переговорів;

засоби радіозв'язку охорони.

Система оповіщення та управління евакуацією, що включає в себе:

засоби оповіщення - сирени, гучномовці, світлові табло і покажчики, тощо;

засоби контролю і управління зонами оповіщення та аварійної автоматикою - підсилювачі, комутатори, магнітофони, мікрофони, тощо.

Технічні засоби охорони повинні надійно спрацьовувати при будь-яких обставинах, що можуть виникнути на об'єкті. Погодні умови, температура повітря, рельєф місцевості, перепади напруги - це параметри, які можуть впливати на надійність роботи технічних засобів охорони.

Тобто надійність роботи технічних засобів охорони визначається:

високою стійкістю технічних засобів охорони до перешкод;

забезпеченням виявлення зловмисника в умовах, які оговорюються в технічній документації.

Технічні засоби охорони повинні забезпечувати:

своєчасну сигналізацію про спробу проникнення на об'єкт, що охороняється, а також сигналізацію про несанкціонований доступ до елементів технічних засобів охорони;

автоматизований збір, обробку, відображення, документування інформації, контроль та діагностику елементів системи охорони;

автоматичне управління комплексами технічних засобів охорони і їх функціональними елементами, передачу сигналів стану і контролю технічних засобів;

санкціонований доступ на об'єкти, що охороняються, з документуванням і накопичуванням даних про доступ на об'єкти;

стійке функціонування даних про доступ на об'єкти;

можливість програмування режимів і алгоритмів роботи;

стійкість системи до кліматичних та погодних умов;

побудова за блочно-модульним принципом із можливістю утворення базового комплексу і гнучких архітектур, що забезпечують можливість проведення їх поетапної модернізації і нарощування системи охорони;

безпеку експлуатації та електромагнітну сумісність з іншими системами;

зняття з охорони об'єктів повинне робитися за допомогою введення спеціального коду на клавіатурі пульта управління сигналізацією;

гарантія на охоронну систем повинна складати 18 місяців з моменту підписання акту виконаних робіт.

Система енергоживлення технічних засобів охорони повинна забезпечувати:

безперервне електроживлення усіх елементів технічних засобів охорони;

автоматичний перехід від основного до резервного джерела живлення з забезпеченням необхідного рівня охорони протягом 12 годин;

захист від мережевих, комунікаційних і електромагнітних та інших перешкод;

захист від несанкціонованого доступу до органів управління джерелами електроживлення.

# data[].attributes.attachment_link.title
Технічні засоби охорони

# data[].attributes.attachment_link.description
Ця стаття Можливо, її необхідно доповнити, переписати або вікіфікувати. потребує істотної переробки.Пояснення причин та обговорення - на сторінці Вікіпедія: Статті, що необхідно поліпшити. Тому, хто додав шаблон: зважте на те, щоб повідомити основних авторів статті про необхідність поліпшення, додавши до їхньої сторінки обговорення такий текст: {{subst:поліпшити автору|Технічні засоби охорони|11 січня 2019}} ~~~~, а також не забудьте описати причину номінації на підсторінці Вікіпедія:Статті, що необхідно поліпшити за відповідний день.

# data[].attributes.headline
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.subject
Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Національна безпека

УДК 004.931
Ярутіч Альона Олександрівна магістрант Навчально-наукового інституту інформаційної безпеки Національної академії Служби безпеки України ЗАХИСТ ІНФОРМАЦІЇ ВІД ВИТОКУ ТЕХНІЧНИМИ КАНАЛАМИ Розглянуто поняття захисту інформації та можливі технічні канали витоку інформації, а також заходи здійснення захисту інформації від витоку вказаними каналами.
Ключові слова: інформація, захист інформації, канали витоку інформації, технічні канали витоку інформації, заходи захисту інформації, виявлення закладних пристроїв, екранування, заземлення, звукоізолювання, канали перехоплення інформації.

Актуальність роботи. Інформація, яка є важливою для особи, суспільства та держави і втрата якої може спричинити шкоду особі, суспільству або національним інтересам держави в економічній, політичній, військової або інших сферах, повинна захищатися від несанкціонованого ознайомлення спотворення, знищення та блокування, тобто бути об'єктом захисту.

Обов'язковість захисту певної інформації встановлена відповідними законами України [5].

Захисту від витоку технічними каналами на об'єкті інформаційної діяльності (далі - ОІД) підлягає інформація, що становить державну таємницю. Захист іншої інформації з обмеженим доступом (далі - ІзОД) від витоку технічними каналами на ОІД здійснюється за рішенням розпорядника цієї інформації.

Створення комплексу ТЗІ передбачає проведення організаційних, інженерних і технічних заходів на ОІД, а саме:

озвучення ІзОД (при проведенні нарад, під час показів зі звуковим супроводженням кіно- і відеофільмів тощо);

здійснення обробки ІзОД технічними засобами (збирання, введення, записування, перетворення, зчитування, зберігання, знищення, реєстрація, приймання, отримання, передавання ІзОД тощо);

обіг іншої ІзОД при проектуванні, будівництві, експлуатації об'єктів, виробництві технічних засобів тощо [3].

Мета даної статті: сформувати загальне уявлення про захист інформації, та конкретно про захист інформації від витоку технічними каналами.

Визначення понять "інформація", "захист інформації", "канал витоку інформації" та "технічний канал витоку інформації"

Відповідно до ст.1 Закону України "Про інформацію", інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Захист інформації - сукупність правових, адміністративних, організаційних, технічних та інших заходів, що забезпечують збереження, цілісність інформації та належний порядок доступу до неї [2].

Під витоком інформації розуміється неконтрольоване поширення інформації, яке призводить до її несанкціонованого одержання.

Витік інформації відбувається відповідним каналом витоку. Оскільки засоби розвідки противника, як правило, технічні, то і канали витоку також називають технічними [5].

Процесом утворення каналу витоку інформації називається утворення паразитної (небажаної) послідовності (ланцюжка) носіїв інформації, один (або декілька) з яких може бути правопорушником або його спеціальною апаратурою.

А отже, канал витоку інформації - паразитний ланцюжок носіїв інформації, один (або декілька) з яких може бути правопорушником або його спеціальною апаратурою [1].

Технічний канал витоку інформації (ТКВІ) - сукупність джерела небезпечного сигналу, середовища поширення небезпечного сигналу та засобу технічної розвідки.

Тобто, технічним каналом витоку інформації є фізичний шлях небезпечного сигналу (носія інформації) від джерела небезпечного сигналу до противника [5].

Під технічним каналом витоку інформації (ТКВІ), також, розуміють сукупність об'єкта розвідки, технічного засобу розвідки (ТЗР), за допомогою якого видобувається інформація про цей об'єкт, і фізичного середовища, в якому поширюється інформаційний сигнал. По суті, під ТКВІ розуміють спосіб отримання за допомогою ТЗР розвідувальної інформації про об'єкт. Причому під розвідувальною інформацією звичайно розуміються відомості чи сукупність даних про об'єкти розвідки незалежно від форми їх подання.

Сигнали є матеріальними носіями інформації. По своїй фізичній природі сигнали можуть бути електричними, електромагнітними, акустичними, і т.д. Тобто сигналами, як правило, є електромагнітні, механічні та інші види коливань (хвиль), причому інформація міститься в їх параметрах, які змінюються.

Залежно від природи, сигнали розповсюджуються в певних фізичних середовищах. У загальному випадку, середовищем поширення можуть бути газові (повітряні), рідинні (водні) і тверді середовища. Наприклад повітряний простір, конструкції будівель, з'єднувальні лінії і струмопровідні елементи, грунт (земля) і т. д. [6].

Класифікація технічних каналів витоку інформації

Для встановлення вимог та організації захисту інформації від витоку технічними каналами здійснена їх класифікація за певними ознаками.

За видом інформаційної діяльності на ОІД відокремлюються такі типи ТКВІ:

технічні канали витоку мовної інформації,

технічні канали витоку інформації, що обробляється в ОТЗС,

технічні канали витоку візуальної інформації,

матеріально-речовинні канали витоку інформації.

Класифікацію ТКВІ за принципом (фізичним ефектом, процесом) формування небезпечного сигналу, середовищем поширення небезпечного сигналу та способом перехоплення (зняття) небезпечного сигналу засобами технічної розвідки противника доцільно розглянути у межах визначених вище типів ТКВІ.

Технічні канали витоку мовної інформації за цими ознаками поділяються на такі:

Акустичні канали.

Акустовібраційні (віброакустичні) канали.

Акустооптоелектронні (лазерні акустичні) канали.

Акустоелектричні канали.

Відеоакустичні канали.

Канали ВЧ нав'язування (для зняття мовної інформації).

Канали витоку мовної інформації на основі закладних пристроїв.

Технічні канали витоку інформації, що обробляється в ОТЗС, поділяються на такі:

Канали побічних електромагнітних випромінювань.

Канали побічних електромагнітних наведень.

Канали "паразитної" модуляції сигналів ВЧ генераторів.

Канали "паразитної" ВЧ генерації підсилювачів.

Канали перехоплення (зняття) інформації з волоконно-оптичних ліній передачі даних.

Канали перехоплення (зняття) інформації з каналів зв'язку.

Канали ВЧ нав'язування (для зняття інформації, що обробляється в ОТЗС).

Канали витоку інформації, що обробляється в ОТЗС, на основі закладних пристроїв.

Технічні канали витоку візуальної інформації поділяються на такі:

Візуальні канали.

Візуально оптичні канали.

Канали витоку візуальної інформації на основі закладних пристроїв.

Матеріально-речовинні канали витоку інформації:

Добування інформації з магнітних та інших носіїв інформації засобів ЕОТ, що вийшли з ладу.

Добування інформації з чернеток документів, з відходів виробництва, видавницької діяльності, діловодства тощо.

Хімічні канали.

За носієм інформації та принципом формування небезпечного сигналу відокремлюються такі ТКВІ:

електромагнітні канали витоку інформації;

електричні канали витоку інформації;

параметричні канали витоку інформації.

За місцем перехоплення інформації засобами технічної розвідки противника відокремлюються такі типи ТКВІ:

канали перехоплення (зняття) інформації за межами КЗ,

канали перехоплення (зняття) інформації за межами КЗ з активним впливом на параметри технічного каналу витоку інформації (наприклад, канал ВЧ нав'язування),

канали зняття інформації засобами технічної розвідки, встановленими на ОІД (наприклад, технічні канали витоку інформації закладними пристроями).

Розглянута класифікація технічних каналів витоку інформації дозволяє систематизувати уявлення про них та встановити вимоги і заходи щодо захисту інформації від витоку відповідними ТКВІ [5].

Методи й засоби захисту інформації від витоку технічними каналами

Захист інформації від витоку технічними каналами забезпечують проектно-архітектурними рішеннями, проведенням організаційних і технічних заходів, а також виявленням портативних закладних пристроїв [4, 6].

Організаційні заходи - це спрямовані на захист інформації заходи, проведення яких не потребує спеціально розроблених технічних засобів.

До основних організаційних заходів відносять:

залучення до робіт для захисту інформації організацій, що мають ліцензії відповідних органів на діяльність в області технічного захисту інформації (ТЗІ);

категорування й атестацію об'єктів ТЗПІ та приміщень, виділених для проведення секретних заходів (виділених приміщень) щодо відповідності вимогам забезпечення захисту інформації під час проведення робіт з відомостями відповідного ступеня секретності;

використання на об'єкті сертифікованих ТЗПІ та ДТЗС;

встановлення КЗ навколо об'єкта;

залучення до робіт із монтування апаратури, будування чи реконструкції об'єктів ТЗПІ організацій з відповідними ліцензіями;

організацію контролю та обмеження доступу на об'єкти ТЗПІ та у виділені приміщення;

введення територіальних, частотних, енергетичних, просторових і часових обмежень у режимах використання технічних засобів, що підлягають захисту;

відключення технічних засобів, що мають елементи властивостей електроакустичних перетворювачів, від ліній зв'язку на період проведення секретних заходів.

Технічні заходи - це спрямовані на захист інформації заходи, проведення яких передбачає використання спеціальних технічних засобів, а також реалізацію технічних рішень.

Технічні заходи слугують для закриття каналів витоку інформації за рахунок ослаблення рівня інформаційних сигналів або зменшення відношення сигнал/завада у місцях можливого розміщення ТЗР або їх датчиків до рівнів, що унеможливлюють виділення інформаційних сигналів засобами розвідки. Під час проведення таких заходів використовують активні та пасивні методи.

До технічних заходів із використанням пасивних методів відносять:

контроль і обмеження доступу на об'єкти ТЗПІ та у виділені приміщення;

локалізація випромінювання (екранування ТЗПІ та з'єднувальних ліній, заземлення ТЗПІ та екранів їх з'єднувальних ліній, звукоізолювання виділених приміщень)

розв'язування інформаційних сигналів (установлення спеціальних захисних засобів типу Граніт, Рікас у ДТЗС із мікрофонним ефектом і таких, що мають вихід за межі КЗ; установлення спеціальних діелектричних вставок в обплетення кабелів електроживлення, труб систем опалення, водозабезпечення і каналізації, що виходять за межі КЗ; установлення автономних або стабілізованих пристроїв електроживлення ТЗПІ (наприклад, мотор-генераторів); установлення в мережах електроживлення ТЗПІ, а в лініях освітлювальної та розеткової мережі виділених приміщень- завадоподавляючих фільтрів типу ФП, ФСП, ФС-2).

До технічних заходів із використанням активних методів належать:

просторове зашумлення (просторове електромагнітне зашумлення з використанням генераторів шуму або створення прицільних завад відповідними засобами; створення акустичних і вібраційних завад із використанням генераторів акустичного шуму - шумотронів; подавлення працюючих у режимі запису диктофонів за допомогою подавляючих пристроїв).

лінійне зашумлення (мереж електроживлення та кіл заземлення; сторонніх дротів та з'єднувальних ліній ДТЗС, що виходять за межі КЗ).

знешкодження підключених до лінії закладних пристроїв за допомогою спеціальних генераторів імпульсів (випалювачів "жучків").

Виявити закладні пристрої можна завдяки спеціальним обстеженням (візуальний огляд без залучення технічних засобів) і спеціальним перевіркам (із використанням технічних засобів) об'єктів ТЗПІ та виділених приміщень.

Для виявлення закладних пристроїв використовують:

пасивні методи (установлення засобів і систем виявлення лазерного випромінювання (підсвітлення скла на вікнах); установлення стаціонарних детекторів диктофонів; розшук закладних пристроїв за допомогою індикаторів поля, інтерсепторів, частотомірів, сканувальних приймачів та програмно-апаратних комплексів контролю; організація радіоконтролю (постійно або на час проведення конфіденційних заходів) побічних електромагнітних випромінювань ТЗПІ);

активні методи (спеціальна перевірка виділених приміщень із використанням нелінійних локаторів; спеціальна перевірка виділених приміщень, ТЗПІ та ДТЗІ з використанням рентгенівських комплексів).

Висновок. Отже, ми бачимо, що різного роду інформація для різних об'єктів інформаційної діяльності може мати велику цінність та бути предметом витоку технічними каналами. До них відносяться: канали витоку мовної, візуальної інформації та інші, що дає змогу зловмисникам знаходити найбільш зручні варіанти. Тому й доцільно на кожному ОІД здійснювати захист цінної інформації та цим самим унеможливити її витік.
Література

Громико І. О. Загальна парадигма захисту інформації: визначення термінів від носіїв до каналів витоку інформації / І. О. Громико // Системи обробки інформації. - Х.: ХУПС, 2006. - Вип. 9 (58). - С. 3-9.

Закон України "Про інформацію", м. Київ, 2 жовтня 1992 року N2657-XII.

НД ТЗІ 1.1-005-07 Захист інформації на об'єктах інформаційної діяльності. Створення комплексу технічного захисту інформації. Основні положення.

Рекомендации по оценке защищенности конфиденциальной информации от ее утечки за сет ПЭМИ / Куренков Е.В., Лысов А.В., Остапенко А.Н. - Защита информации. - 1998. - № 4. - С. 48-50.

Технічні канали витоку інформації. Порядок створення комплексів технічного захисту інформації. Навчальний посібник / Іванченко С.О., Гавриленко О.В., Липський О.А., Шевцов А.С. - К.: ІСЗЗІ НТУУ "КПІ", 2016. - 104 с.

Хорев А.А. "Защита информации от утечки по техническим каналам. Часть1. Технические каналы утечки информации". - Москва, 1997.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Алена Ярутич

# data[].attributes.attachment_link.title
Наука Онлайн " Захист інформації від витоку технічними каналами

# data[].attributes.attachment_link.description
Національна безпека УДК 004.931 Ярутіч Альона Олександрівна магістрант Навчально-наукового інституту інформаційної безпеки Національної академії Служби безпеки України ЗАХИСТ ІНФОРМАЦІЇ ВІД ВИТОКУ ТЕХНІЧНИМИ КАНАЛАМИ Розглянуто поняття захисту інформації та можливі технічні канали витоку інформації, а також заходи здійснення захисту інформації від витоку вказаними каналами.

# data[].attributes.headline
Системи розмежування за управлінням доступу

# data[].attributes.subject
Системи розмежування за управлінням доступу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу.

Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

При розгляді взаємодії двох об'єктів комп'ютерної системи, що виступають як приймальники або джерела інформації, слід виділити пасивний об'єкт, над яким виконується операція, і активний об'єкт, який виконує або ініціює цю операцію.

Коли користувачі або процеси намагаються одержати доступ до пасивних об'єктів, механізми, що реалізують керування доступом, на підставі політики безпеки і перевірки атрибутів доступу можуть "прийняти рішення" про легальність запиту. Використовуючи набір атрибутів доступу відповідно до прийнятої політики безпеки, можна реалізувати довірче керування доступом, адміністративне, контроль за цілісністю та інші види керування доступом.

Для відображення функціональностi комп'ютерної системи використовується концепція матриці доступу. Матриця доступу являє собою таблицю, уздовж кожного виміру якої відкладені iдентифікатори об'єктів комп'ютерної системи, а елементами матриці виступають дозволені або заборонені режими доступу. Матриця доступу може бути двомірною (наприклад, користувачі/пасивні об'єкти або процеси/пасивні об'єкти) або тримірною (користувачі/процеси/пасивні об'єкти).

Термінологія в галузі захисту інформації в комп'ютерних системах від несанкціонованого доступу

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмежування доступу

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу. Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

# data[].attributes.headline
Матрична модель доступу

# data[].attributes.subject
Матрична модель доступу

# data[].attributes.headline
Особливості реалізації системи

# data[].attributes.subject
Особливості реалізації системи

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Законодавство України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
НАКАЗ

05.11.2018 № 879

Про затвердження Правил техногенної безпеки

Відповідно до пункту 33 частини другої статті 17 Кодексу цивільного захисту України та з метою забезпечення належного стану техногенної безпеки НАКАЗУЮ:

1. Затвердити Правила техногенної безпеки, що додаються.

2. Визнати таким, що втратив чинність, наказ Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 15 серпня 2007 року № 557 "Про затвердження Правил техногенної безпеки у сфері цивільного захисту на підприємствах, в організаціях, установах та на небезпечних територіях", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03 вересня 2007 року за № 1006/14273.

3. Управлінню взаємодії з Державною службою України з надзвичайних ситуацій Міністерства внутрішніх справ України (Скакун В. О.) забезпечити подання цього наказу на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України в установленому порядку.

4. Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.

ПРАВИЛА
техногенної безпеки

I. Загальні положення

1. Ці Правила визначають загальні вимоги до організації техногенної безпеки на підприємствах, в установах, організаціях та на небезпечних територіях і є обов'язковими для виконання керівниками, посадовими особами і працівниками міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи влади), фізичними особами - підприємцями, власниками, керівниками (далі - суб'єкти господарювання) та працівниками підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності.

2. У цих Правилах терміни вживаються в таких значеннях:

відповідальні особи - посадові особи (працівники) органів влади та об'єктів, на яких покладено відповідні функції з організації забезпечення техногенної безпеки;

диспетчерська служба - передбачені штатним розписом у разі потреби (виробничої, службової, забезпечення безпеки об'єкта) підрозділи або особи, які здійснюють на об'єкті цілодобове чергування;

забезпечення техногенної безпеки - сукупність дій органів влади, суб'єктів господарювання, керівників (власників) та відповідальних осіб об'єктів, спрямованих на запобігання аваріям, аварійним та надзвичайним ситуаціям техногенного характеру на небезпечних об'єктах та небезпечних територіях;

керівник об'єкта - посадова особа, на яку функціональними обов'язками або статутом покладено функції управління об'єктом;

небезпечні об'єкти - об'єкти підвищеної небезпеки, визначені відповідно до Закону України "Про об'єкти підвищеної небезпеки", та інші об'єкти, що можуть створити реальну загрозу виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру не нижче місцевого рівня, визначеного відповідно до Кодексу цивільного захисту України (далі - Кодекс);

небезпечні території:

території, що зазнали забруднення ґрунтів і земель понад установлені гранично допустимі концентрації небезпечними для довкілля речовинами внаслідок порушення нормальних умов функціонування небезпечних об'єктів або аварій, що сталися на небезпечних об'єктах, унаслідок аварій на транспорті з викидами небезпечних та шкідливих речовин (пально-мастильних, біологічних, хімічних, радіоактивних тощо);

території, поверхню яких порушено внаслідок землетрусу, зсуву, карстоутворення, ерозії, повені, добування корисних копалин, перезволоження, підвищення кислотності або солей (деградовані землі);

зони особливого режиму використання земель, що створюються навколо військових об'єктів Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України, для забезпечення функціонування цих об'єктів, збереження озброєння, військової техніки та іншого військового майна, а також захисту населення, господарських об'єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об'єктах. Межі небезпечної території встановлюються з урахуванням розрахованої зони можливого ураження;

об'єкт - цілісний комплекс підприємства, що включає виробництва (цехи, відділення, виробничі дільниці), окреме обладнання та будь-які будівлі, розташовані у межах адміністративної території підприємства. Об'єкти, що належать одному суб'єкту господарювання, але за територіальною ознакою мають різне місцезнаходження, вважаються різними об'єктами.

Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Кодексі.

3. Забезпечення техногенної безпеки на об'єкті здійснюється відповідно до Кодексу.

Забезпечення техногенної безпеки у житлових приміщеннях державного, комунального, приватного житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів покладається на підприємство, установу, організацію, особу, яка здійснює управління багатоквартирним будинком, власників і наймачів (орендарів) будинків та квартир, якщо це обумовлено договором найму (оренди).

У разі якщо обов'язки орендаря об'єкта щодо забезпечення техногенної безпеки на об'єкті не обумовлювалися договором, забезпечення техногенної безпеки покладається на керівника об'єкта.

4. Забезпечення техногенної безпеки на небезпечних територіях та в зонах можливого ураження від небезпечних об'єктів відповідно до Кодексу покладається на органи влади відповідно до їх повноважень.

II. Основні вимоги щодо забезпечення техногенної безпеки

1. Відповідальні особи відповідно до Кодексу за результатами аналітичного опрацювання інформації про стан техногенної безпеки включають до планів основних заходів цивільного захисту функціональних і територіальних підсистем та їх ланок, а також планів локалізації і ліквідації аварій заходи з реагування на надзвичайні ситуації техногенного характеру, спрямовані на запобігання або усунення:

аварій (аварійних ситуацій) на небезпечних об'єктах;

руйнування будівель і споруд з порушенням умов експлуатації;

критичного стану основних виробничих фондів та порушень умов експлуатації;

причин неможливості підтримання умов експлуатації ядерних об'єктів на території України, втрати контролю над джерелами іонізуючого випромінювання, ядерними установками;

наслідків терористичних дій з використанням вибухових пристроїв, небезпечних речовин, у тому числі джерел іонізуючого випромінювання, інших ядерних та радіоактивних матеріалів на території України;

небезпеки руйнування гідротехнічних споруд, будівель та будівельних конструкцій, інших об'єктів містобудування;

негативних наслідків військової та іншої небезпечної діяльності;

транскордонних забруднень на території України;

загрози об'єктам житлового фонду та соціального призначення.

2. Плани, робочі документи, посадові інструкції та інші організаційно-розпорядчі документи об'єктів, які стосуються заходів захисту населення і територій, незалежно від характеру діяльності об'єктів мають містити відповідні вимоги щодо забезпечення техногенної безпеки, передбачені цими Правилами.

III. Забезпечення техногенної безпеки на об'єктах

1. Забезпечення техногенної безпеки на об'єктах здійснюється на випадок:

наявності будівель та споруд з порушенням умов експлуатації;

наявності об'єктів з критичним станом виробничих фондів та порушенням умов експлуатації;

можливості впливу сторонніх (зовнішніх) факторів (природних, терористичних, соціальних тощо) на діяльність та безпеку об'єкта;

виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру (порушення умов експлуатації) на небезпечних об'єктах, ядерних установках.

2. Суб'єкти господарювання у випадках, визначених Кодексом, забезпечують техногенну безпеку шляхом:

виконання вимог Кодексу, цих Правил, норм і стандартів стосовно забезпечення техногенної безпеки, а також приписів, розпоряджень і постанов, що відповідно до законодавства видаються посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту;

розроблення організаційно-розпорядчих документів щодо забезпечення техногенної безпеки, здійснення постійного контролю за їх дотриманням;

забезпечення відповідно до законодавства своїх працівників засобами колективного та індивідуального захисту;

навчання працівників діям у надзвичайних ситуаціях;

організації розроблення інженерно-технічних заходів цивільного захисту під час будівництва (реконструкції, технічного переоснащення) на об'єктах, включених до переліку об'єктів, що належать суб'єктам господарювання, проектування яких здійснюється з урахуванням вимог інженерно-технічних заходів цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2014 року № 6;

навчання працівників порядку укриття в захисних спорудах цивільного захисту та навчання персоналу з обслуговування захисних споруд цивільного захисту їх утриманню відповідно до Вимог з питань використання та обліку фонду захисних споруд цивільного захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 липня 2018 року № 579, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 30 липня 2018 року за № 879/32331;

проведення об'єктових тренувань і навчань з питань цивільного захисту з урахуванням вимог техногенної безпеки.

3. Забезпечення техногенної безпеки на небезпечних об'єктах у випадках, визначених Кодексом, здійснюється шляхом:

оцінки ризиків виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру на підпорядкованих небезпечних об'єктах відповідної галузі;

інформування органів влади, сил цивільного захисту про основні загрози на небезпечних об'єктах з метою вжиття ними ефективних заходів захисту населення, промислових і сільськогосподарських об'єктів від надзвичайних ситуацій техногенного характеру;

інформування органів управління та сил цивільного захисту про аварійні та небезпечні ситуації, розвиток яких призвів або міг призвести до аварії і завдати шкоди життю та здоров'ю населення і навколишньому середовищу;

розміщення інформації про заходи безпеки та поведінку населення на випадок виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру на офіційних веб-сайтах, інформаційних стендах та в засобах масової інформації;

організації заходів із захисту своїх працівників від шкідливого впливу надзвичайних ситуацій техногенного характеру;

утворення об'єктових формувань та спеціалізованих служб цивільного захисту, створення необхідної для їх функціонування матеріально-технічної бази, забезпечення готовності таких формувань до дій за призначенням;

здійснення навчання працівників правилам техногенної безпеки;

підтримання готовності створених диспетчерських служб;

розроблення аварійних планів об'єктів, де здійснюється практична діяльність, пов'язана з радіаційними або радіаційно-ядерними технологіями;

розроблення планів локалізації та ліквідації аварій;

декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки;

створення, експлуатації і технічного обслуговування автоматизованих систем раннього виявлення загрози виникнення надзвичайних ситуацій та оповіщення населення у разі їх виникнення;

створення та утримання в робочому стані засобів зв'язку, аварійно-рятувальної техніки та обладнання і використання їх за призначенням;

аварійно-рятувального обслуговування небезпечних об'єктів;

створення об'єктового матеріального резерву для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій та проведення невідкладних відновлювальних робіт;

здійснення за власні кошти заходів, що зменшують рівень ризику виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру;

розроблення заходів щодо забезпечення техногенної безпеки з урахуванням досягнень науки і техніки, позитивного досвіду із зазначеного питання;

фінансування витрат у порядку та обсягах, необхідних для повного і якісного забезпечення вимог техногенної безпеки;

виконання інших завдань і заходів техногенної безпеки з урахуванням вимог чинного законодавства України.

4. На території небезпечних об'єктів, які розташовані в міській зоні, допускається утримувати небезпечні хімічні речовини (далі - НХР) в обсягах, передбачених проектними нормами зберігання (накопичення) та технологічними регламентами.

5. На майданчиках (у будівлях) небезпечних об'єктів, розташованих у заміській зоні, кількість НХР не може перевищувати 2 тис. тонн у разі зберігання на одному майданчику (у будівлі), якщо ці майданчики (будівлі) розташовані на відстані не менше ніж 500 м один від одного.

Загальна кількість НХР на всіх майданчиках (у будівлях) небезпечних об'єктів, розташованих на відстані менше ніж 500 метрів один від одного, не може перевищувати 2 тис. тонн.

6. Запаси НХР на базових складах у заміських зонах не повинні перевищувати норм, установлених для таких складів.

7. Керівники об'єктів, що за характером своєї діяльності не належать до небезпечних об'єктів, але за прогнозом можуть опинитись у зонах надзвичайних ситуацій, повинні:

ураховувати можливу небезпеку, що може виникнути на їх територіях у разі виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру на небезпечних об'єктах і територіях, та вживати заходів щодо забезпечення безпеки працівників об'єктів з урахуванням Кодексу та цих Правил;

взаємодіяти з керівництвом небезпечних об'єктів і відповідними органами влади для отримання інформації та оповіщення про небезпеку, що може впливати на діяльність об'єкта;

організовувати навчання працівників діям у надзвичайних ситуаціях техногенного характеру.

IV. Забезпечення техногенної безпеки на небезпечних територіях та у зонах можливого ураження від небезпечних об'єктів

1. Забезпечення техногенної безпеки на небезпечних територіях та у зонах можливого ураження від небезпечних об'єктів здійснюється з метою організації заходів захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного характеру у разі:

неконтрольованого ввезення, зберігання і використання на території України техногенно небезпечних технологій, речовин, матеріалів;

небезпечних наслідків військової та іншої небезпечної діяльності;

аварій (аварійних ситуацій) на небезпечних об'єктах;

небезпеки від гідротехнічних споруд;

наявності об'єктів, на яких здійснюються виробництво, зберігання та утилізація вибухонебезпечних предметів;

терористичної діяльності;

порушення умов експлуатації на об'єктах життєзабезпечення населення;

руйнування будівель і споруд з порушенням умов експлуатації.

2. Забезпечення техногенної безпеки на небезпечних територіях та у зонах можливого ураження від небезпечних об'єктів органами влади здійснюється шляхом:

збирання та аналітичного опрацювання інформації про аварійні ситуації та аварії техногенного характеру і стан небезпечних об'єктів та небезпечних територій, прогнозування масштабів можливих надзвичайних ситуацій техногенного характеру;

інформування суб'єктів господарювання, об'єкти яких за результатами прогнозування можуть опинитися в прогнозованих зонах надзвичайних ситуацій техногенного характеру на небезпечних об'єктах та небезпечних територіях, надання їм інформації про заходи, що здійснюються місцевими органами влади з метою зменшення впливу наслідків надзвичайних ситуацій техногенного характеру під час аварій на відповідних небезпечних об'єктах, про характер і обсяги допомоги, яку може бути надано силами територіальної підсистеми та її ланками єдиної державної системи цивільного захисту (далі - Система);

включення до галузевих, регіональних та місцевих програм, що розробляються органами влади відповідно до повноважень, визначених статтями 18, 19 Кодексу, заходів із забезпечення техногенної безпеки;

забезпечення навчання з питань техногенної безпеки посадових осіб органів влади та суб'єктів господарювання, що належать до сфери їх управління;

створення матеріального резерву для здійснення заходів, спрямованих на запобігання і ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій техногенного характеру та надання термінової допомоги постраждалому населенню;

вжиття заходів щодо реалізації вимог техногенної безпеки на об'єктах, які можуть створити реальну загрозу виникнення аварій.

V. Організація заходів техногенної безпеки

1. Інформування про надзвичайні ситуації техногенного характеру

1. Інформування передбачає доведення органами управління цивільного захисту через засоби масової інформації, телерадіомережі відомостей про надзвичайні ситуації техногенного характеру, що прогнозуються або виникли, з визначенням їх класифікації, меж поширення і наслідків, про способи та методи захисту від них, у тому числі з урахуванням особливостей оповіщення осіб з фізичними, психічними, інтелектуальними та сенсорними порушеннями.

2. Інформування здійснюється завчасно за результатами прогнозування, а також у разі загрози виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру та в умовах, коли надзвичайна ситуація вже виникла.

3. Для інформування населення про небезпеку, яка загрожує населенню від небезпечних об'єктів (небезпечних територій), керівники цих об'єктів (власники небезпечних територій) мають забезпечити встановлення по периметру небезпечних об'єктів (небезпечних територій) попереджувальних знаків, електронних інформаційних табло тощо, що оформлюються з урахуванням вимог ДСТУ ISO 3864-1:2005 "Графічні символи. Кольори та знаки безпеки. Частина 1. Принципи проектування знаків безпеки для робочих місць та місць громадського призначення".

4. Інформування про загрозу виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру за результатами оперативного та аварійного прогнозування здійснюється негайно з використанням сигнально-гучномовних пристроїв.

У разі потреби можуть використовуватися установки, транспортні засоби, обладнані гучномовними пристроями.

5. Інформування у разі виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру здійснюється негайно з використанням даних аварійного прогнозування та за фактом оперативної інформації про можливі зони поширення наслідків аварії. Після уточнення інформації про розвиток аварії та наслідки надзвичайної ситуації техногенного характеру здійснюється додаткове інформування.

2. Оповіщення про виникнення або загрозу виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру

1. Оповіщення керівників, відповідальних осіб, органів влади, суб'єктів господарювання, населення та сил цивільного захисту про факт загрози або виникнення надзвичайних ситуацій техногенного характеру, їх подальше інформування з метою вжиття заходів безпеки здійснюється відповідно до Положення про організацію оповіщення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій та зв'язку у сфері цивільного захисту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2017 року № 733 (далі - Положення про оповіщення).

2. Оповіщення керівників та інших працівників небезпечних об'єктів, а також керівників і працівників інших об'єктів та населення, що знаходяться в зоні дії локальної системи оповіщення, здійснює черговий диспетчер або спеціально призначена керівником небезпечного об'єкта особа.

Забороняється покладати обов'язки диспетчера на працівників небезпечних виробництв, цехів, ділянок тощо.

3. Оповіщення працівників об'єктів та населення, які знаходяться за межами об'єктової системи оповіщення, здійснюється відповідно до пункту 28 Положення про оповіщення.

4. Оперативне оповіщення здійснюється за схемами оповіщення, які розробляються відповідальними особами і затверджуються керівниками об'єктів.

Схеми оповіщення зберігаються в приміщенні диспетчерської служби на видному місці.

5. У приміщенні диспетчерської (чергової) служби небезпечних об'єктів також зберігаються:

фонограми повідомлень працівників об'єктів та осіб про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуацій, які готуються державною мовою;

регламенти надання інформації про аварію ( додаток 1);

повідомлення про виникнення надзвичайної ситуації ( додаток 2).

6. Поруч із телефонними апаратами вивішуються таблички із номерами телефонів для виклику аварійно-рятувальних служб, оповіщення диспетчерської служби (чергового диспетчера) об'єкта.

3. Створення матеріальних ресурсів, необхідних для запобігання надзвичайним ситуаціям та ліквідації їх наслідків

1. Матеріальні резерви (далі - резерви) для здійснення заходів, спрямованих на запобігання і ліквідацію наслідків надзвичайних ситуацій техногенного характеру та надання термінової допомоги постраждалому населенню, створюються відповідно до Порядку створення та використання матеріальних резервів для запобігання і ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 775.

2. Резерви створюються з урахуванням максимальних прогнозованих надзвичайних ситуацій техногенного характеру, характерних для конкретної території, галузі, об'єкта, а також передбачених обсягів робіт із ліквідації їх наслідків.

4. Порядок забезпечення засобами радіаційного і хімічного захисту та їх зберігання

1. Забезпечення засобами радіаційного і хімічного захисту здійснюється відповідно до Порядку забезпечення населення і працівників формувань та спеціалізованих служб цивільного захисту засобами індивідуального захисту, приладами радіаційної та хімічної розвідки, дозиметричного і хімічного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 серпня 2002 року № 1200.

2. На небезпечних об'єктах у робочий час засоби індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин (далі - ЗІЗ ОД) мають зберігатися на робочих місцях, а працівники, які безпосередньо обслуговують небезпечне обладнання, устаткування, цехи, ділянки тощо, повинні постійно носити ЗІЗ ОД при собі.

3. Конкретні види ЗІЗ ОД мають відповідати небезпекам об'єкта.

4. На об'єктах, які за характером своєї діяльності не належать до небезпечних об'єктів, але потрапляють у зону можливих надзвичайних ситуацій техногенного характеру під час аварій на небезпечних об'єктах, ЗІЗ ОД мають зберігатися в місцях, що знаходяться поруч із маршрутами виведення (виходу) працівників із підприємства.

5. У сховищах небезпечних об'єктів, що виробляють, використовують, транспортують, переробляють або зберігають вибухопожежонебезпечні, радіаційні і небезпечні хімічні речовини, об'єктів, віднесених до категорії особливої важливості цивільного захисту та розташованих за межами зон можливих значних руйнувань населених пунктів, на атомних станціях, інших об'єктах з ядерними установками, має зберігатися запас ЗІЗ ОД із розрахунку забезпечення не менше 10 % від кількості осіб, які можуть укриватися у цьому сховищі.

6. Усі ЗІЗ ОД мають зберігатися у чистому зібраному вигляді. Дозволяється розбирати ЗІЗ ОД на нетривалий час для проведення технічного обслуговування та сушіння.

7. Не допускається зберігання засобів радіаційного та хімічного захисту поруч із горючими речовинами, кислотами, лугами та іншими агресивними речовинами.

8. Респіратори мають зберігатися в герметичних поліетиленових пакетах.

9. На лівому боці сумки, у якій зберігається ЗІЗ ОД, що використовується працівником, пришивається спеціальна бирка розміром 3 х 5 см із зазначенням номера ЗІЗ ОД, прізвища та ініціалів користувача.

10. Особи, задіяні до оповіщення, виконання аварійно-рятувальних та інших невідкладних робіт, локалізації та ліквідації аварійних ситуацій та аварій, ліквідації наслідків надзвичайної ситуації техногенного характеру, забезпечуються ЗІЗ ОД із переговорним пристроєм.

11. Перевірка придатності виданих для використання ЗІЗ ОД організовується згідно з рекомендаціями виробника особами, на яких наказом по об'єкту покладається цей обов'язок. Результати перевірок оформлюються актом.

Прострочені ЗІЗ ОД або засоби захисту шкіри, які не пройшли перевірку, не дозволяється зберігати на робочих місцях для недопущення користування ними у надзвичайній ситуації.

5. Використання захисних споруд цивільного захисту

Захисні споруди цивільного захисту (далі - захисні споруди) мають бути готовими до укриття працівників відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10 березня 2017 року № 138 "Деякі питання використання захисних споруд цивільного захисту".

6. Навчання з питань техногенної безпеки, діям і способам захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій

1. Навчання з питань техногенної безпеки, навчання діям і способам захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного характеру (далі - навчання) організовується з метою підготовки населення, сил цивільного захисту та органів управління до дій в умовах надзвичайних ситуацій відповідно до Порядку здійснення навчання населення діям у надзвичайних ситуаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 444.

2. За результатами навчань працівники підприємства повинні знати:

вимоги стосовно власної безпеки та безпеки підприємства, встановлені на території підприємства, та виконувати їх;

основні номери телефонів оперативних чергових аварійно-рятувальних формувань та у разі виявлення порушень негайно повідомляти їх про можливу небезпеку;

правила поведінки у разі виникнення аварійних ситуацій та аварій і не вчиняти дій, які можуть призвести до виникнення або поширення аварії чи надзвичайної ситуації;

основні заходи та способи захисту від шкідливого впливу небезпечних речовин та наслідків надзвичайних ситуацій техногенного характеру, порядок надання домедичної допомоги потерпілим, правила користування засобами радіаційного, хімічного захисту та захисними спорудами.

3. У приміщеннях та на шляхах евакуації всіх об'єктів на видному місці мають бути вивішені відповідні інструкції щодо порядку забезпечення техногенної безпеки та дій працівників об'єкта у разі виникнення надзвичайної ситуації.

4. Допуск до роботи працівників здійснюється тільки після проходження ними навчань, інструктажів і перевірки знань з питань цивільного захисту, зокрема з техногенної безпеки.

7. Радіаційний і хімічний захист

1. Заходи радіаційного та хімічного захисту мають включатися окремими розділами до програм, які передбачають виконання заходів цивільного захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій техногенного характеру, пов'язаних з можливим викидом у довкілля радіоактивних та небезпечних хімічних речовин.

2. Заходи радіаційного та хімічного захисту необхідно враховувати в:

аварійних планах об'єктів, де здійснюється практична діяльність, пов'язана з радіаційними або радіаційно-ядерними технологіями;

планах реагування на радіаційні аварії територіальних підсистем Системи, уся територія або частина території яких належить до зони спостереження АЕС;

планах реагування на радіаційні аварії функціональних підсистем Системи.

3. У разі накладення зон можливого забруднення від різних видів НХР і зон радіоактивного забруднення, в яких може опинитися об'єкт, на такому об'єкті і в аварійно-рятувальних формуваннях, які залучатимуться для виконання аварійно-рятувальних робіт у цих зонах, мають використовуватись ЗІЗ ОД від кожної конкретної НХР та ЗІЗ ОД і шкіри від радіоактивних речовин або уніфіковані (багатофункціональні) засоби захисту, прилади радіаційної, хімічної розвідки та дозиметричного контролю.

4. Для населення і сил цивільного захисту, призначених для виконання робіт у зонах можливого радіоактивного забруднення місцевості в разі радіаційних аварій, відповідні органи влади, суб'єкти господарювання та керівники сил цивільного захисту повинні розробляти типові режими радіаційного захисту.

5. Керівники об'єктів, де здійснюється практична діяльність, пов'язана з радіаційними або радіаційно-ядерними технологіями, та хімічно небезпечних об'єктів у разі надзвичайних ситуацій техногенного характеру з метою зниження шкідливого впливу радіоактивного опромінення і НХР повинні передбачати місця (об'єкти) та планувати заходи з проведення спеціальної обробки одягу, обладнання, майна і транспортних засобів, а також санітарної обробки людей.

6. На всіх небезпечних об'єктах, які виробляють, використовують, транспортують, переробляють або зберігають НХР і радіоактивні речовини, мають:

розроблятися відповідні посадові інструкції (обов'язки) і визначатися критерії, методи та методики із забезпечення спостережень щодо оцінки радіаційної та хімічної обстановки;

здійснюватися практичні заходи з радіаційного і хімічного спостереження;

створюватися запаси дезактивуючих та дегазуючих (нейтралізуючих) речовин відповідно до глави 3 цього розділу.

VI. Заходи техногенної безпеки, що мають відображатися у посадових інструкціях, обов'язках

1. Заходи техногенної безпеки, наведені у цих Правилах, відображаються у посадових інструкціях, обов'язках працівників та включають, зокрема:

вимоги щодо забезпечення техногенної безпеки, у тому числі заборони дій, що можуть призвести до виникнення аварії або надзвичайної ситуації техногенного характеру на об'єкті;

навчання діям в умовах виникнення аварії або надзвичайної ситуації техногенного характеру;

оповіщення чергових аварійно-рятувальних служб та керівництва об'єкта про аварію (надзвичайну ситуацію техногенного характеру);

маршрути виходу до безпечних місць збору у випадку виникнення аварії (надзвичайної ситуації техногенного характеру);

залучення основних технічних засобів, що використовуватимуться для локалізації або ліквідації наслідків аварії (надзвичайної ситуації техногенного характеру), у тому числі у разі виникнення пожежі;

використання ЗІЗ ОД або колективних засобів захисту, що застосовуються під час викиду (виливу) небезпечних хімічних речовин;

надання індивідуальної домедичної допомоги постраждалим;

вимоги щодо організації спостереження за розвитком аварії (надзвичайної ситуації техногенного характеру), збору та передання інформації про її розвиток, у тому числі про оцінку масштабів аварії (надзвичайної ситуації техногенного характеру), зони розповсюдження тощо.

2. У разі виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру відповідальні особи повинні:

у разі безпосередньої загрози життю у найкоротший термін залишити можливу зону надзвичайної ситуації техногенного характеру з використанням за необхідності ЗІЗ ОД, що застосовуються на об'єкті;

здійснити оповіщення працівників об'єкта за допомогою технічних засобів оповіщення, передбачених на об'єкті;

у разі загрози життю працівників об'єкта негайно організувати їх рятування (виведення у безпечні зони), використовуючи для цього наявні сили й засоби;

вивести за межі небезпечної зони (зони, вказаної працівниками аварійно-рятувальних служб) всіх працівників, які не залучаються для локалізації аварії;

вжити заходів щодо припинення роботи в цехах, на дільницях, інших місцях виникнення аварії (надзвичайної ситуації) з урахуванням технологічних особливостей виробництв, крім робіт, пов'язаних із заходами з ліквідації аварії;

організувати зустріч аварійно-рятувальних служб, що прибувають для локалізації або ліквідації аварії, надати їм допомогу у виборі найбезпечнішого шляху для під'їзду до джерела небезпеки або інших місць, необхідних для виконання ними своїх повноважень, поінформувати про основні небезпеки об'єкта, конструктивні особливості будівель та обладнання;

за необхідності ознайомити керівника робіт з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації техногенного характеру з планом локалізації та ліквідації аварій на об'єкті підвищеної небезпеки та забезпечити виконання цього плану.

|

В.О. Скакун

РЕГЛАМЕНТ
надання інформації про аварію

ЗРАЗОК

Хто інформує

Кого інформує

Порядок інформування

Голову правління ВАТ "КЕЗ"

Усно не пізніше 3 хвилин

___ _______________ ______ року

Виконавець

Форма НС-1

ПОВІДОМЛЕННЯ
про виникнення надзвичайної ситуації техногенного характеру

___ _______________ ______ року

Виконавець

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодавство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
законодательство

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
нормативно-правові документи

# data[].attributes.attachment_link.title
Про затвердження Правил техногенної безпеки

# data[].attributes.attachment_link.description
НАКАЗ 05.11.2018 № 879 Про затвердження Правил техногенної безпеки Відповідно до пункту 33 частини другої статті 17 Кодексу цивільного захисту України та з метою забезпечення належного стану техногенної безпеки НАКАЗУЮ: 1. Затвердити Правила техногенної безпеки, що додаються. 2.

# data[].attributes.headline
Сенс поняття "Розмежування доступу"

# data[].attributes.subject
Сенс поняття "Розмежування доступу"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу.

Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.

При розгляді взаємодії двох об'єктів комп'ютерної системи, що виступають як приймальники або джерела інформації, слід виділити пасивний об'єкт, над яким виконується операція, і активний об'єкт, який виконує або ініціює цю операцію.

Коли користувачі або процеси намагаються одержати доступ до пасивних об'єктів, механізми, що реалізують керування доступом, на підставі політики безпеки і перевірки атрибутів доступу можуть "прийняти рішення" про легальність запиту. Використовуючи набір атрибутів доступу відповідно до прийнятої політики безпеки, можна реалізувати довірче керування доступом, адміністративне, контроль за цілісністю та інші види керування доступом.

Для відображення функціональностi комп'ютерної системи використовується концепція матриці доступу. Матриця доступу являє собою таблицю, уздовж кожного виміру якої відкладені iдентифікатори об'єктів комп'ютерної системи, а елементами матриці виступають дозволені або заборонені режими доступу. Матриця доступу може бути двомірною (наприклад, користувачі/пасивні об'єкти або процеси/пасивні об'єкти) або тримірною (користувачі/процеси/пасивні об'єкти).

Термінологія в галузі захисту інформації в комп'ютерних системах від несанкціонованого доступу

# data[].attributes.attachment_link.title
Розмежування доступу

# data[].attributes.attachment_link.description
Розмежування доступу ( англ. access mediation) - сукупність процедур, що реалізують перевірку запитів на доступ і оцінку на підставі Правил розмежування доступу можливості надання доступу. Правила розмежування доступу (access mediation rules) - частина політики безпеки, що регламентує правила доступу користувачів і процесів до пасивних об'єктів.