# data[].attributes.headline
גושה טרואפולסקי 

# data[].attributes.subject
גושה טרואפולסקי 

# data[].attributes.body
בחרתי בכרזה זו כי בחזותה משולבים ניצחון, אחדות, תקווה, חזון ילדותי וחוזקה.
בכרזה אנו רואים יד של חייל שמחזיקה את דגל ישראל על רקע אפור המדמה עשן סמיך של שרפה. הדגל מתנוסס גבוה מעל העשן, דבר שמסמל חירות ניצחון וחופש. התמונה בצבעי מים בסגנון מינימליסטי מדומה למעשה יד ילד או ילדה, הסגנון מחבר את המתבונן בתמונה לחזון ילדותי ורגשות עזים.

הכרזה היא מרכזית בעלת קומפוזיציה פתוחה ודינמית, רובה בנויה מקווים גליים ומעוגלים, קווים חדים ורקע מעורפל. הצורות שבאות לידי ביטוי בתמונה הן; מלבן עם זוג צלעות גלייות, מגן דוד שבנוי משני משולשים ועוד מלבן אחד שמדמה את תורן. היד בנויה ממספר אליפסות.
הצבעים בכרזה הם דהויים, כהים עם דגש חזק על צבעי כחול-לבן של הדגל המאחד אותנו כעם.

# data[].attributes.headline
אביב קפילוטו 

# data[].attributes.subject
אביב קפילוטו 

# data[].attributes.body
אנחנו רואים שתי ידיים כמעט אוחזות זו בזו, היד העליונה מצויירת בצורה טבעית והשנייה קסומה  סוריאליסטית, נמרחת בסופה.
בין הידיים יש אבק כוכבים.
הקומפוזיציה היא דינמית ופתוחה, הצבעים הבולטים הם כחול ולבן, צבעי דגל ישראל.
הצורות הן אמורפיות ומעוגלות, היד הלבנה סטטית, לעומת היד הכחולה שיותר דינמית, זורמת ותנועתית
שתי הידיים הכמעט אוחזות זו בזו מסמלות אנשים שמתכנסים ותומכים זה בזה בזמנים קשים, היד הלבנה הפשוטה יכולה לייצג שלום, טוהר ותמימות. מסמל את השאיפה לפתרון השלום, היד הקסומה והסוריאליסטית בעלת הצבע הכחול המיוחד והכוכבים יכולים לסמל תקווה, כוח וחוסן, הוא מייצג את כוח האחדות ואת האמונה בעתיד מזהיר יותר, אפשר גם להסתכל על היד הכחולה הזאת, כאילו היא של אלו שכבר לא איתנו.. כל אותם האנשים שאיבדנו במהלך המלחמה,  אך תמיד בליבנו ושאיפתם גם שהם אינם, היא כשלנו, הכוכבים שהידיים מפזרות אחת אל השנייה, מקיימות את הדבר שהכי מאפיין אותנו כעם, האחדות, התקווה המשותפת, ההתגייסות, והתמיכה שלנו אחד בשני...
הכיתוב, בצבע לבן, בפונט ברור ומדויק ״united we state”
מחזקת את מסר האחדות והסולידריות. זה משמש כקריאה לפעולה, מעודד אנשים להתכנס ולתמוך אחד בשני בזמנים מאתגרים.

# data[].attributes.body
בחרתי בכרזה מכיוון שאפשר להביט בה מכמה הכיוונים.
במרכז הכרזה מצויירת עין גדולה, העין בוכה דמעה גדולה ואדומה.
בתוך האישון יש רקטה ולמטה כיתוב בלבן ואדום, ישראל תחת מתקפה.
העיין בצבע לבן האישון בצבע כחול כמו צבעי המדינה.
הדמעה בצבע אדום מסמל כאב, פחד, דם.
הכיתוב מתקפה באדום הרקע בשחור שמליט את כל האלמנטים בכרזה.
קווים וצורות עגולת וחדים.
קומפוזציה סגורה .
העיין מצייגת את מה שאנחנו רואים, את הכאב שאנחנו חויים.

# data[].attributes.body
הצורה של הקרזה היא אמורפית, מאוגלת. הקומפזיציה סגורה ודינמית. הצבעים הם כחול ולבן, המסמלים את דגל ישראל. על הקרזה כתוב :"The last dance" המתורגם כ-"הריקוד האחרון". מטרת הקרזה היא לפרסם פסתיבל ריקודים ומוסיקה, הדברים הבולתים בקרזה הם אנשים רוקדים במעגל באמצה הקרזה, ובצד דגל ישראל. הריקוד האחרון מסמן את המילחמה האחרונה של ישראל. הקרזה מנסה לארר תחושה של סימחה, למרות הפחד שהיא מסמלת.
-אלכס צ'ולקוב

# data[].attributes.attachment_caption
 ליפז זלקה יא2

# data[].attributes.body
בכרזה אנחנו רואים בשחור לבן  חיילים מחזיקים דגל אדום באמצע הכרזה שהוא דגל ישראל בקומפוזיציה פתוחה, כשחייל אחד מטפס על הדגל וכתוב בכתב לבן עבה באנגלית מעל החיילים והדגל ,גיבורים בנינו כשכשמזכיר לנו על הגיבורים הצעירים שמגינים עלינו כל יום ומסכנים את החיים שלהם ולפעמים גם מאבדים אותם ויכול להיות שמזה מגיע הצבעים האפורים והחמים האדום מזכיר את האבדות והקורבנות והשחור לבן מזכיר את האבל של המשפחות השכולות החברים ועוד.
וכשבאמצע תחתית הכרזה כתוב באותו כתב בהאשטג #תעמדולצדישראל

# data[].attributes.body
בכרזה אנחנו רואים ראש של חיל שבתוכו טילים העומדים ליפול על בניינים ולמטה כיתוב באנגלית של " UNITED WE STAND" המתורגם כאנו עומדים מאוחדים.
הצבעים בכרזה הם שחור ולבן, הקווים הם חלקם ישרים וחלקם מפוטלים ,קומפוזיציה מרכזית וסגורה, צורות מרובעות וצורות אמורפיות, הטילים שנופלים על הבניינים מציגים את המתקפה על ארץ ישראל והכיתוב יחד עם דמות החייל באים לישלוח לנו מסר שביחד אנחנו מאוחדים וחזקים ושבעזרת החיילים שלנו נצליח להיתגבר על מה שהמדינה שלנו עוברת.

# data[].attributes.headline
מעיין נקר יא2

# data[].attributes.subject
מעיין נקר יא2

# data[].attributes.body
בכרזה זו הקווים הם קווים ברורים, דינמיים. קווים לא ישרים. הצורות בכרזה הן צורות אמורפיות, בני אדם רוקדים. בכרזה יש רק שני צבעים. כחול, ולבן. צבע הכיתוב וצבע בני האדם הוא כחול, הכל מונח על הרקע הלבן. הצבע הכחול והלבן מסמל את הצבע של דגל ישראל, הצבע של העם היהודי. הקומפוזיציה היא סגורה ודינמית. על הכרזה כתוב "the last dance" בגדול, הריקוד האחרון. מכיוון שזהו היה הריקוד האחרון של הצעירים בפסטיבל לפני האסון הנוראי.

# data[].attributes.attachment_link.title
@designduty2023 on Instagram: "Artwork by Vered Bloch / @rose777"

# data[].attributes.attachment_link.description
217 likes, 1 comments - designduty2023 on October 16, 2023: "Artwork by Vered Bloch / @rose777"

# data[].attributes.attachment_link.embed_code
View this post on Instagram

A post shared by @designduty2023

# data[].attributes.body
בחרתי בכרזה זו מפני שמתי שראיתי אותה היא נכנסה לי ללב ואני חושבת שהיא מייצגת את המצב בצורה מאוד כואבת ומובנת. ניתן לראות שמסתכלים על הכרזה באמצע התמונה דובי יושב ומתחתיו שלולית של דם , בחלק התחתון של הכרזה באמצע כתוב לנו התאריך 7.10.2023 שמייצג את התאריך של תחילת המלחמה.
קומפוזיציה סגורה , ניתן לראות קוים מעגלים , הצבעים בכרזה הם חום , רקע התמונה בצבע לבן מלוכלך לכיוון האפור והצבע שהכי מושך את העין הוא אדום שמסמל את הדם.
הקוד החזותי של הכרזה הוא לייצג לנו את הילדים הקטנים ומתחתיהם שלולית של דם בשביל כל הילדים הקטנים שנטבחו.

# data[].attributes.headline
מיקה קריז'נובסקי

# data[].attributes.subject
מיקה קריז'נובסקי

# data[].attributes.body
בכרזה אנחנו רואים נדנדה לבנה על חבלים מתוחים כאילו קפואה בזמן נדנוד, הנדנדה נמצאת על רקע כחול ומתחתיה הכיתוב "תחזירו אותם הבייתה". הצבעים בכרזה הם כחול ולבן צבעים שמייצגים את מדינת ישראל ואת העם היהודי.
הקוים בכרזה כולם ישרים עם פינות חדות והצורות הן צורות גאומטריות ישרות -מלבנים ,קוווים וצורות שמסמנים נושא רציני וכואב.
הקווים בכתובית הם ישרים עם פינות חדות כתב שמסמל רצינות.
הקומפוזיציה היא קומפוזיציה פתוחה ודינמית, הנדנדה על החבלים המתוחים יכולה להימשך עוד ועוד ולהתנדנד לנצח.
הנדנדה הלבנה כאילו בזמן תנועה אך לא יושב עליה אף אחד, היא מתנדנדת לבד על רקע כחול.  הכרזה מדברת על כל הילדים שנרצחו ונחטפו במלחמה ועל הרצון שהם יחזרו הבייתה. המקום שלהם על הנדנדה נותר ריק. ניתן גם לקשר את הכררזה לכל החיילים שמתו במלחמה שבסופו של דבר גם הם היו רק ילדים והם לא ישובו עוד הבייתה.