# data[].attributes.headline
Футбольний герб України

# data[].attributes.subject
Футбольний герб України

# data[].attributes.headline
Зародження футболу в Україні

# data[].attributes.subject
Зародження футболу в Україні

# data[].attributes.attachment_link.title
Футбол в Україні - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Футбол - найпопулярніший вид спорту в Україні. Головним керівним органом українського футболу є Українська асоціація футболу (АУФ), що набула статусу національної асоціації у 1991 році.

# data[].attributes.headline
Чемпіонат України з футболу

# data[].attributes.subject
Чемпіонат України з футболу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Емблема Прем'єр-ліги

Емблема ПФЛ (1 та 2 ліга)

Емблема ААФУ (Аматорська ліга)

Чемпіонат України з футболу - футбольні змагання в Україні, засновані в 1991 році. У змаганнях беруть участь всі футбольні команди з Прем'єр-ліги, першої та другої ліг. Сезон триває зі середини липня до початку червня наступного року з зимовою перервою з початку грудня до початку березня. Наприкінці сезону команди, що посіли два останні місця в Прем'єр-лізі України, переходять класом нижче до першої ліги і відповідно дві найкращі команди першої ліги здобувають путівки до Прем'єр-ліги.

Прем'єр-ліга знаходиться під управлінням Української прем'єр-ліги, а перша та друга ліги - під управлінням Професіональної футбольної ліги України (ПФЛ).

До проголошення незалежності України проводився чемпіонат УРСР, який у різні роки мав різні формати і склади учасників, але в більшості випадків найсильніші клуби України грали лише у загальнорадянських турнірах. Саме вони після проголошення незалежності і стали учасниками першого розіграшу Вищої ліги чемпіонату України - усі 6 українських команд вищої ліги чемпіонату СРСР 1991 року, обидві українські команди першої ліги чемпіонату СРСР 1991 року, 9 з 11 українських команд буферної зони другої ліги чемпіонату СРСР 1991 року, а також 2 найкращі команди першої (української) зони другої нижчої ліги чемпіонату СРСР 1991 року та переможець Кубку УРСР 1991 року. Ці 20 команд були розділені на 2 групи по 10 команд і розіграли титуп чемпіона Вищої ліги України. До новоствореної першої ліги чемпіонату України, другого дивізіону країни, були включені дві найгірші українські команди буферної зони другої ліги чемпіонату СРСР 1991 року, інші 20 команд першої (української) зони другої нижчої ліги чемпіонату СРСР 1991 року, а також три найкращі команди чемпіонату УРСР серед КФК 1991 року, а "Динамо", "Чорноморець" і "Шахтар" отримали право заявити у лігу свої резервні команди. Ці 28 команд також були поділені на дві групи, переможці яких отримували можливість вийти до вищого дивізіону. Останні три команди першої (української) зони другої нижчої ліги чемпіонату СРСР 1991 року разом з іншими командами чемпіонату УРСР серед КФК 1991 року були включені в напіваматорську Перехідну лігу, що складалась з 18 команд, які були розділені на дві групи географічно: Група 1 (Захід і Північ), Група 2 - (Схід і Південь), але не брали участі в першому розіграші Кубка України.

Після завершення скороченого сезону 1992 року Перехідна ліга розділилася на Другу лігу, яка стала третім дивізіоном та Перехідну лігу, яка стала четвертим, куди потрапило десять найгірших команд, що брали участь у сезоні 1992 року у Другій лізі України, а решта вісім - найкращі команди чемпіонату України серед аматорів. При цьому у сезоні 1992/93 поділ дивізіонів на групи було скасовано.

У 1994 році Перехіда ліга була перейменована в Третю лігу і отримала статус професіональної, але під час зимової перерви 1995 року її було вирішено скасувати і знову об'єднати з Другою лігою. В результаті з сезону 1995/96 Друга ліга знову була розділена на дві групи, а з 1997/98 - на три. З 2005 року через зменшення професіональних клубів Друга ліга знову була скорочена до двух груп, а 2013 року - до однієї. З 2017 року знову було відновлено дві групи.

2022 року після російського вторгнення турніри сезону 2021/22 не були завершені. 2 травня 2022 року це рішення було затверджено Виконкомом УАФ, а після його відновлення через різке скорочення кількості учасників Перша ліга була розділена на дві групи, натомість Друга була об'єднана.

Першочергово організацією усіх змагань займалась Федерація футболу України, поки 1996 року не була створена Професіональна футбольна ліга України, під егідою якої стали проводитись професіональні турніри, а 1998 року - Асоціація аматорського футболу України, яка стала опікуватись аматорськими змаганнями. 2008 року була сворена ОПФКУ "Прем'єр-ліга", яка взялась за організацію матчів вищого дивізіону, в результаті чого він змінив назву з Вищої на Прем'єр-лігу.

Вказано команди, які здобули понад 1 титул чемпіона

Вказано команди, які здобули понад 1 титул чемпіона

Статистика 10 найкращих команд вищої та Прем'єр-ліги станом на кінець сезону 2020/21. У таблиці враховані матчі за 1-е і 3-є місця 1992 року, "золотий" матч 2006 року.

Кількість команд на початок сезону:

Підсумкова таблиця (топ-10) станом на кінець сезону 2022/23

Кількість команд на початок сезону:

Підсумкова таблиця (топ-10) станом на 1 липня 2010 року.

Кількість команд на початок сезону:

Турнірна таблиця всіх чемпіонатів (Топ-10)

Легендарні команди Чемпіонату України 1992-2017 років (слайди). - К.: [самвидав], 2018. - 62 с.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чемпіонат України з футболу - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Чемпіонат України з футболу - футбольні змагання в Україні, засновані в 1991 році. У змаганнях беруть участь всі футбольні команди з Прем'єр-ліги, першої та другої ліг. Сезон триває зі середини липня до початку червня наступного року з зимовою перервою з початку грудня до початку березня.

# data[].attributes.headline
Національна збірна України

# data[].attributes.subject
Національна збірна України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Збі́рна Украї́ни з футбо́лу - національна збірна команда України з футболу, яка виступає під егідою Української асоціації футболу.

Найвище досягнення в офіційних міжнародних змаганнях - вихід до чвертьфіналу чемпіонату світу 2006 року.

Станом на 4 квітня 2024 посідає 22-e місце у рейтингу футбольних збірних світу.

Футбол з'явився в Україні наприкінці XIX століття. Згодом окремі уродженці України виступали у складі збірної команди Російської імперії (одесит Григорій Богемський), Польщі ( Ян Васевич, Мечислав Бач, Мечислав Вишневський, Спіридіон Альбанський; всього 29 футболістів), Румунії ( Роберт Садовський, Альфред Айзенбайссер, Станіслав Міцинський, Йосиф Клайн), Чехо-Словаччини та Угорщини (в обох випадках Геза Калочаї). У складі збірної команди Польщі на Олімпіадах 1924 року та 1936 року і чемпіонаті світу 1938 року було по два уродженці України, а Роберт Садовський брав участь у ЧС-1938 у складі Румунії. Уродженець Одеси Льоня Дворін зіграв за збірну команду Палестини у 1930-х. Володимир (Волтер) Чижович був гравцем і, згодом, тренером збірної команди США у 1960-1970-х роках.

Пам'ятний знак на місці першого в Україні футбольного матчу. Львів (Стрийський парк)

У 1930-х роках збірна УСРР провела два товариські матчі проти збірної Туреччини - 12 серпня 1933 року у Харкові (3:2) і 20 серпня 1934 року у Києві (4:3), а окрім них - ще кілька ігор проти футбольних клубів. Починаючи з 1950-х збірна команда УРСР брала участь у I Всесоюзній спартакіаді 1928 року (друге місце) та у Спартакіадах народів СРСР (золото 1986, бронза 1956 та 1979, четверте місце 1983). Деякі учасники тих змагань від УРСР пізніше виступали за збірну команду СРСР та збірну команду України. Втім, ця збірна ніколи не була членом ФІФА та не могла проводити зустрічей з членами ФІФА: турецька збірна виступала під назвою "Збірна народних домів Туреччини".

Серед футболістів з України в збірній команді СРСР: Лобановський, Блохін, Бєланов, Дем'яненко, Бессонов, Протасов, Буряк та ін. Особливо значним українське представництво у збірній команді СРСР було 1988 року, коли команда виграла Олімпіаду і здобула срібло чемпіонату Європи.

Федерація футболу України заснована 13 грудня 1991 року. Першим її головою було обрано Віктора Баннікова. У наступному, 1992 році, ФФУ стала членом УЄФА та ФІФА. Саме тоді розпочалася підготовка до першого матчу збірної. Спочатку, головним тренером команди планувалось призначити Валерія Лобановського, який на той час був тренером збірної ОАЕ, та його чинний контракт з арабами завадив цьому. Таким чином, першого наставника національної команди довелося обирати з-поміж членів тренерської ради, до якої увійшли: Анатолій Пузач ( "Динамо"), Євген Кучеревський ( "Дніпро"), Євген Лемешко ( "Торпедо"), Юхим Школьников ( "Буковина") і Віктор Прокопенко ( "Чорноморець"). Трохи пізніше до них приєднався і донеччанин Валерій Яремченко ( "Шахтар"). Але в кінці коло претендентів звузилося до прізвищ трьох фахівців: Пузача, Яремченка і Прокопенка, останній з яких і став головним.

Першу гру було домовлено провести між збірними командами України та Угорщини 22 квітня 1992 року в Києві на Республіканському стадіоні. Проте через фінансові труднощі федерації, гру перенесли ближче до кордону - в Ужгород. Отож, 29 квітня 1992 року на стадіоні Авангард в Ужгороді вперше в історії збірна України зіграла свій поєдинок. На дебютний матч з угорцями були викликані: воротарі - Кутепов ( "Динамо"), Гришко ( "Чорноморець"), захисники - Лужний, Мороз ( "Динамо"), Никифоров, Третяк ("Чорноморець"), Драгунов ( "Шахтар"), Беженар ( "Дніпро"), півзахисники - Анненков, Ковалець, Заєць ("Динамо"), Шелепницький, Сак, Цимбалар ("Чорноморець"), Погодін ("Шахтар"), Дудник ( "Металург" З), нападники - Саленко ("Динамо"), Гецко, Гусєв ("Чорноморець"), Щербаков ("Шахтар").

27 квітня 1993 року новий тренер дебютував в Одесі в матчі з командою Ізраїлю. Пропустивши першими (Харазі, 55'), збірна команда України змогла відігратись - на 78 хвилині відзначився Сергій Коновалов, матч так і завершився внічию 1:1. 18 травня 1993 року збірна команда України здобула свою першу перемогу. В товариській грі у Вільнюсі команда Базилевича вже на 4 хвилині пропустила м'яч (Зданчюс), та в період з 18 по 22 хвилину Віктор Леоненко та Дмитро Михайленко переламали хід поєдинку і принесли перемогу українській команді з рахунком 2:1. На період тренерства Базилевича припала і перша домашня перемога України. У Києві на Республіканському стадіоні в присутності 12 тисяч глядачів 25 травня 1994 року у товариській грі проти Білорусі українці пропустили першими - Валентин Белькевич на 45 хвилині розпечатав ворота Дмитра Тяпушкіна ( Нива (Тернопіль)). Вже у другому таймі, на 62 хвилині Віктор Леоненко зрівнює рахунок; за 3 хвилини, з пенальті, збірну України вивів вперед Сергій Беженар; остаточну ж, переможну крапку в цій грі, поставив Дмитро Михайленко - 3:1, перемога України. Базилевич також став першим тренером, котрий вивів збірну України на офіційний матч. Україна була заявлена на кваліфікацію до ЄВРО-1996 і потрапила у 4 відбірну групу разом з збірними командами Хорватії, Італії, Литви, Естонії та Словенії. Відбір на чемпіонат Європи українці розпочинали 7 вересня 1994 року в Києві проти литовців, але українська команда поступилася 0:2. Після цієї гри Базилевич пішов з посади очільника збірної команди України.

Гол Андрія Шевченка збірній Росії, Москва, 1999

Після відходу від збірної Олега Базилевича федерація знову призначила дует в.о., цього разу до Миколи Павлова долучився Володимир Мунтян. Під їх орудою команда провела лише два матчі: 11 та 13 вересня 1994 року національна збірна зіграла з збірною командою Південної Кореї і обидва рази поступилась 0:1 та 0:2.

Та вже до наступних офіційних матчів у відборі до ЧЄ-1996 збірну команду почав готувати Йожеф Сабо. Його офіційний дебют відбувся 12 жовтня 1994 року у Києві в матчі відбору проти збірної команди Словенії, гра завершилася внічию 0:0. Уже в наступній грі відбору проти Естонії Й.Сабо отримав свою першу перемогу, як тренер національної збірної команди - 3:0. Та Й.Сабо-тренер вийшов тимчасовим явищем, вже в 1995 році до керма збірної став Анатолій Коньков. Дебют нового тренера виявився дуже невдалим - 0:4 на "Максимирі" в Загребі від збірної команди Хорватії. Національна збірна команда у решті відбірних матчах на чемпіонат Європи, провела 7 матчів, в яких тричі перемогла і чотири рази зазнала поразки. Відбір на чемпіонат Європи збірна команда завершила на 4-му місці у групі, після чого Конькова було звільнено з посади головного тренера.

Проте через своєрідний календар матчів станом на 20 серпня 1997 року українці, зігравши 9 матчів, набрали 17 пунктів, а от основні конкуренти німці - лише 7 матчів із 15 пунктами (тобто мали дві гри в запасі перед вирішальною заочною боротьбою з українцями в 10-ому матчі). "Бундестім", лишалися певний час у тіні України як лідера групи, ставила під загрозу лідерство синьо-жовтих. Для переможного виходу українцям необхідно було переграти Вірменію на виїзді та сподіватися на втрату пунктів німцями в 3-ох останніх матчах. І лише в останньому турі Україна, попри перемогу 0:2, таки пропустила поперед себе Німеччину (1:1 - Португалія, 4:0 - Вірменія, 4:3 - Албанія). Таким чином, Україна стала другою у відборі і здобула право позмагатись за вихід у фінальну стадію в матчах плей-оф.

Новий, 1999 рік, для збірної команди розпочався з серйозного поєдинку проти чемпіонів світу - Франції у Парижі, де команда Сабо продемонструвала якісний футбол, і була ближча до перемоги аніж французи, проте матч завершився внічию 0:0. З таким же рахунком завершивсь і домашній поєдинок України проти Франції. Та й узагалі, на противагу попередній кваліфікації, цього разу команда Й.Сабо як ніколи наблизилася до виходу з групи - перед останнім туром завдяки виїзній перемозі Росії над Францією 2:3, українці лідирували у своїй відбірній групі, на одне очко випереджаючи й французів (3-тє місце), і росіян (2-ге).

Переломним моментом стало порушення правил росіянами практично в центрі поля на 88 хвилині. Штрафний пішов виконувати Андрій Шевченко, всі очікували на його подачу, проте форвард Мілана замість навісу на голови несподівано пробив по воротах, воротар росіян Філімонов, намагаючися дістати м'яч із-під перекладини, відправив його до своїх воріт. Так народилася знаменита "точка Шевченка". Гра завершилася з рахунком 1:1.

Хоча неодноразово говорилося про відсутність політики цього протистояння, проте, обидві гри з Росією сприймались однаково заполітизовано як у Росії, так і в Україні. Матч у Києві у 1998 році став фактично першою грою, коли стадіон виконував гімн України й уболівальники масово використовували національну символіку, нічия ж у Москві у 1999 році сприйнялась росіянами як національна трагедія.

Зважаючи на те, що Франція обіграла Ісландію 3:2, збірна команда України з 20 очками опинилася на другому місці у групі, та здобула право виступати в матчах плей-оф, отримавши в суперники Словенію. 13 листопада 1999 в Любляні команда Сабо поступилась у першій грі плей-оф словенцям 1:2; хоча на 33 хвилині Шевченко відкрив рахунок, проте спочатку Златко Захович його зрівняв, а потім, через помилку Олександра Шовковського, ударом із центра поля Ачимович встановив остаточний рахунок. Зберігаючи непогані шанси на вихід на чемпіонат Європи, у Києві команда Й.Сабо не змогла здобути перемоги - 1:1, таким чином удруге поспіль українці не пробилися на футбольний форум через сито плей-оф.

Йожеф Сабо через сильне нервування пішов у відставку. Та, попри це, саме за ці дві відкриті кваліфікації ЧС-1998 та ЧЄ-2000 з тренером-універсалом збірна України, крок за кроком пробиваючися нагору, стала силою футбольної Європи, з якою довелося рахуватись.

Зважаючи на потужні результати київського "Динамо" на європейській арені, ФФУ ухвалила рішення запросити на вакантну посаду тренера збірної Валерія Лобановського.

Той погодився, і став поєднувати посади в "Динамо" та збірній. Дебют Лобановського в збірній відбувся 26 квітня 2000 року в товариській грі з командою Болгарії, в якій українці перемогли 1:0.

Восени 2001 року стало відомо, що чотири футболісти вищого футбольного дивізіону Аргентини ( Дієго Клімович, Патрісіо Кампс, Хуліан Кмет і Хосе Чатрук) виявили бажання виступати за збірну України, бо всі вони мають українське коріння і хочуть допомогти українській збірній пробитися на Чемпіонат світу 2002 року. Але в ФФУ залишили ідею запрошення південноамериканців без розгляду. Трохи пізніше Олег Блохін не виключав запрошення Климовича до лав збірної, але вже сам футболіст, непогано проявивши себе в Німеччині, вирішив боротися за виклик в "Альба-Селеста".

В домашньому поєдинку українці зуміли нав'язати іменитому супернику боротьбу і вже на 18 хвилині Геннадій Зубов відкрив рахунок, та через 13 хвилин Міхаель Баллак його зрівняв, так матч і завершився. Все мало вирішитися у матчі - відповіді, і попри пропущений гол вдома, українці сподівалися на позитивний результат, проте у Дортмунді бундес-машина за перші 15 хвилин вирішила долю протистояння 3:0 (Баллак '4, Нойвілль '11, Ремер '15), все той же Баллак на 54 хвилині робить рахунок 4:0, на 90 хвилині Андрій Шевченко, завдяки індивідуальній майстерності зумів забити гол, 4:1, Україна знову не їде на ЧС.

Андрій Русол - автор першого голу збірної України на Чемпіонатах світу

Андрій Шевченко забиває пенальті у ворота збірної Тунісу на ЧС-2006. 23 червня 2006 року

18 вересня 2003 року на пресконференції у Києві, Григорій Суркіс представив нового тренера збірної - Олега Блохіна, який одразу ж заявив про те, що виведе Україну на ЧС-2006 з першого місця у відбірній групі.

Товариські матчі

Ці слова Блохіна, який до того не мав надто успішної тренерської кар'єри в грецькому АЕКу, викликали хвилю скептичних відгуків у пресі, серед спеціалістів та вболівальників. Проте, тренер був призначений і 11 жовтня 2003 року товариською грою з командою Македонії Блохін розпочав свій "похід до мрії". Та скептицизм, що висловлювали до Блохіна розростався з кожною новою товариською грою збірної під його керівництвом. Нічия з Лівією, поразка від Македонії, нічия зі словаками, поразка від французів та розгром від Англії, не додавали впевненості в успішності Блохіна-тренера.

Вшанування команди та Блохіна відбулося 7 вересня 2005 року, коли на заповненому "Олімпійському", попри поразку від Туреччини 0:1, свою команду вітали понад 65 тис. вболівальників. Завершили відбір українці нічиєю з Албанією 2:2. У тому ж 2005 році розпочалась підготовка національної збірної до виступу на полях Німеччини, в товариській грі в Києві була обіграна Японія 1:0. Перед чемпіонатом команда зіграла ще п'ять товариських матчів, здобула 3 перемоги та 2 матчі звела унічию.

Збірна України дебютувала на чемпіонатах світу 14 червня 2006 року у Лейпцигу на Ред Булл Арені. Попри скептичні погляди експертів щодо дебютанта, та найнижче місце рейтингу FIFA серед учасників групи H (Іспанія - 5, Туніс - 21, Саудівська Аравія - 34, Україна - 45), українцям пророчили вихід услід за іспанцями.

26 червня в Кельні Україна зустрілася з переможцем групи G, Швейцарією. Боротьба була доволі рівною, і що швидше наближався кінець поєдинку, то більше він нагадував воротарське протистояння Базеля в особі Паскаля Цубербюлера та Динамо в особі Олександра Шовковського. Як наслідок, основний час матчу завершивсь унічию 0:0. А наприкінці 3-го тайму тренер швейцарців Якоб Кун узагалі натякнув Олегу Блохіну "негласно завершити ці страждання", проте український тренер просто пішов до роздягальні через сильне нервування - справа перейшла до серії пенальті. Швейцарія здійснила цікаве досягнення, не пропустивши жодного м'яча в основний час протягом чемпіонату, але це не допомогло вистояти до кінця. Олександр Шовковський став першим в історії чемпіонатів світу і другим за всю історію міжнаціональних пенальті-баталій (після Ахмада Рези Абедзаде з Ірану на AFC-1988 [Архівовано 8 листопада 2020 у Wayback Machine.]), хто зберіг ворота в недоторканості. Завдяки успішним діям Шовковського та ударам Мілевського, Реброва та Гусєва Україна одержала перемогу 3:0 і увійшла до вісімки найкращих команд світу.

Відбір до Євро-2008

Відбір був проведений явно невдало, і Олег Блохін залишив посаду тренера.

Рішенням ФФУ на посаду головного тренера вирішено призначити Олексія Михайличенка, який у 2006 році привів молодіжну збірну України до срібних медалей Чемпіонату Європи. 6 лютого 2008 року Михайличенко дебютував у товариській грі з Кіпром нічиєю (1:1). У відборі на ЧС-2010 команда під орудою Олексія Михайличенка стартувала з важкої перемоги у Львові на "Україні" над командою Білорусі, завдяки голу Шевченка з пенальті, на 94 хвилині.

1 лютого 2010 на посаду головного тренера збірної був призначений Мирон Маркевич - тренер харківського "Металіста". Фахівці та вболівальники позитивно сприйняли цю кандидатуру, адже успіхи Маркевича в "Металісті" були беззаперечними, і всі схилялись до думки, що саме цей спеціаліст впорається з підготовкою до домашнього Євро. Нову посаду Мирон Маркевич суміщав з роботою в "Металісті". Першу гру тренер провів 25 травня 2010 року у Харкові проти Литви. Дублі Алієва ('10,'16) і Шевченка ('69,'79) принесли українцям перемогу 4:0. Далі були перемоги над Румунією у Львові 3:2 і Норвегією в Осло 1:0. 11 серпня під орудою Маркевича Україна зіграла внічию 1:1 з Голландією. Однак, вже 21 серпня Мирон Маркевич заявив, що покидає пост № 1 в збірній, як повідомив він сам, причиною цього рішення стала дискримінація ФФУ харківського "Металіста" і самого Маркевича. Саме в цей час ФФУ визнала матч 2008 року Металіст (Харків) - Карпати (Львів) (4:0) договірним, і постановила зняти по 9 очок з обох команд. Таким чином команда залишилась без наставника, 25 серпня в.о. головного тренера було призначено помічника Маркевича, Юрія Калитвинцева.

І він, вже 4 вересня у Лодзі на товариську гру проти поляків вивів збірну України (1:1). До кінця 2010 року під керівництвом Калитвинцева Україна провела ще 4 товариські матчі (одна перемога, одна поразка та дві нічиї). Увесь цей час ФФУ переносила дату оголошення нового тренера. Так Калитвинцев зі збірною провів ще три гри у 2011 році (дві перемоги й поразка). На 21 квітня 2011 року федерація футболу призначила пресконференцію, на якій обіцяла оголосити ім'я нового наставника збірної. Серед спеціалістів та вболівальників розглядалися різні версії - від призначення головним все того ж Калитвинцева, до іноземних фахівців. Проте 21 квітня було оголошено, що команду до Євро-2012 готуватиме Олег Блохін. Повернення Блохіна відбулося 1 червня в Києві з перемоги над Узбекистаном 2:0. Практично в кожній наступній грі Олег Блохін виставляв експериментальний склад, який не давав повного уявлення про збірну Блохіна. Хороше враження на фахівців та вболівальників склав матч-відкриття, після реконструкції, Олімпійського стадіону в Києві 11 листопада 2011 року.

Перед грою зі Швецією на чемпіонаті Європи 2012

Однак, бригада арбітрів, на чолі з угорцем Віктором Кашшаї, це взяття воріт не зафіксувала. Цей момент ще довго обговорювався після гри, УЄФА та сам Кашшаї визнали помилку, проте деякі фахівці звертають увагу на те, що ця гольова атака українців розпочалася з паса Євгена Селіна на Артема Мілевського, який знаходився в положенні поза грою. У підсумку Україна програла 0:1, і завершила свої виступи на домашньому Євро на третьому місці в групі. Після Євро збірну України покинув багаторічний лідер і найкращий гравець незалежного українського футболу Андрій Шевченко. Прощальним матчем, 15 серпня 2012 року, проти Чехії у Львові, припинив свої виступи у збірній Андрій Воронін. У вересні 2012 про завершення ігор за збірну заявив і голкіпер-легенда збірної Олександр Шовковський.

Першу гру відбору до ЧС-2014, проти Англії на Вемблі підопічні Блохіна провели достатньо впевнено і завершили матч внічию 1:1. 25 вересня 2012 Олег Блохін очолив київське "Динамо", і за домовленістю з ФФУ мав підготувати збірну до двох наступних поєдинків відбору проти Молдови та Чорногорії. Проте, 5 жовтня 2012 Блохін був госпіталізований до лікарні з діагнозом гіпертонічний криз, його було прооперовано через тромбоз лівої сонної артерії, і на два тижні він вибув з футболу. На місце в.о. головного тренера призначили помічника Блохіна - Андрія Баля, саме він керував жовто-синіми у двох наступних поєдинках відбору. Обидва матчі команда провела вкрай невдало, спочатку зігравши внічию 0:0 з командою Молдови, а потім 16 жовтня взагалі програла вдома команді Чорногорії 0:1. Таким чином, осінню частину відбору у своїй групі Україна з 2 очками завершила на передостанньому, п'ятому місці, випереджаючи лише команду Сан-Марино. Перед останнім матчем у 2012 році - товариською грою проти команди Болгарії ФФУ призначила в.о. головного тренера Олександра Заварова. Під його орудою команда України здобула перемогу з рахунком 1:0.

Президент ФФУ Анатолій Коньков запропонував Андрієві Шевченку очолити команду, але він після тижня роздумів відмовився від цієї пропозиції. Також проводилися переговори з англійським тренером Гаррі Реднаппом, але той отримав і прийняв пропозицію від клубу "Квінз Парк Рейнджерс". 26 грудня 2012 на засіданні виконкому ФФУ вирішувалось питання призначення головного тренера команди. Основними претендентами були швед Свен-Йоран Ерікссон та український фахівець Михайло Фоменко. Одноголосно тренером вирішено призначити Михайла Фоменка. В першій грі під його орудою, збірна України, 6 лютого 2013 року здобула перемогу над командою Норвегії 2:0. Офіційно ж, Михайло Фоменко стартував зі збірною у надважливому матчі відбору у Варшаві проти команди Польщі 22 березня 2013 року. На Народовому стадіоні команда України вже в перші 8 хвилин забила два м'ячі ( Ярмоленко (2), Гусєв (7)). Поляки змогли відіграти 1 гол на 18 хвилині ( Піщек) і протягом першого тайму активно намагалися вирівняти рахунок, проте гол Романа Зозулі на 45 хвилині зафіксував остаточний результат. Таким чином Україна перемогла 3:1 і повернулася у боротьбу за путівку на турнір. В наступній грі, Україна, перемогла в Одесі команду Молдови 2:1 і після половини зіграних матчів набрала 8 очок і займала 4 позицію у своїй відбірній групі. 7 червня 2013 відбувся матч між Чорногорією й Україною, в якому Україна розгромила суперників з рахунком 4:0. 6 вересня у Львові на Арені Львів збірна України встановила новий особистий рекорд, здобувши найбільшу перемогу в історії. Команда Фоменка розгромила Сан-Марино 9:0. Через 4 дні Україна знову зіграла внічию зі збірною Англії, виглядаючи краще свого суперника.

У першому матчі Роман Зозуля відкрив рахунок на 61 хвилині, а на 82 хвилині ще й заробив пенальті, який забив Андрій Ярмоленко. Цей матч став для збірної України першою перемогою над збірною Франції. У матчі-відповіді збірна України поступилася французькій збірній з рахунком 3:0, погано зігравши як у захисті, так і в нападі. Таким чином, Україна вп'яте програла плей-оф за вихід на чемпіонати світу та Європи та стала першою європейською командою, яка не пройшла чемпіонат світу, маючи після першого матчу перевагу у два м'ячі.

У грудні 2013 року збірна України отримала від ФІФА звання найбільш поступальної команди року у світовому футболі. У ФІФА підрахували, що за рік команда піднялася в рейтингу на 29 позицій і вперше стала володарем призу "Прогрес року".

Свій 23 сезон збірна України розпочала з товариського матчу 5 березня 2014 року проти збірної США. Він закінчився перемогою команди Фоменка з рахунком 2:0. Далі були товариські матчі проти збірних Нігеру та Молдови, що також закінчилися перемогами.

8 вересня збірна України зіграла перший відбірковий поєдинок і поступилася словакам з рахунком 0:1, унаслідок чого збірна України займала у групі передостаннє місце. Через місяць, 9 жовтня синьо-жовті перемогли на виїзді збірну Білорусі. Через три дні, збірна України перемогла у Львові збірну Македонії. 15 листопада, українці перемогли збірну Люксембургу з рахунком 0:3, продемонструвавши не дуже якісну гру. Однак, вдруге в історії збірної України, у виконанні Андрія Ярмоленка було забито хет-трик. 18 листопада було зіграно внічию товариський матч проти Литви з рахунком 0:0.

За місяць, 9 жовтня у Скоп'є, столиці КЮР Македонії, команда Фоменка виграла у господарів з рахунком 0:2. Того ж дня, збірна Білорусі перемогла на виїзді збірну Словаччини, що дало збірній України шанс пройти на Євро без участі в плей-оф. Для цього потрібно було обіграти вдома збірну Іспанії й сподіватись на нічию в матчі Люксембург - Словаччина. Однак, через поразку вдома 0:1 і перемогу словаків 2:4 у грі з Люксембургом, синьо-жовті зайняли третє місце у групі й змушені були вкотре грати в плей-оф.

Жеребкування фінального турніру чемпіонату Європи відбулася 12 грудня 2015 року в Парижі.

Збірна України зіграла в групі C зі збірними Німеччини, Польщі та Північної Ірландії.

17 червня 2016 року збірна України з футболу втратила всі шанси на продовження боротьби на Євро-2016. Після програшу українських футболістів Північній Ірландії з рахунком 2:0, національні збірні Німеччини та Польщі зіграли внічию - 0:0. Таким чином, в групі C Німеччина і Польща заробили по 4 очки, Північна Ірландія - 3 очка. А збірна України посіла останнє місце і навіть наступна гра з Польщею вже не змінила б ситуацію. Українці стали найгіршою збірною на чемпіонаті Європи 2016 року.

20 червня 2016 року головний тренер національної збірної України з футболу Михайло Фоменко звернувся до вболівальників української команди й попросив у них пробачення за невдалий виступ "синьо-жовтих" на чемпіонаті Європи. 21 червня 2016 року національна збірна України програла збірній Польщі 0:1 в третьому турі групового турніру чемпіонату Європи з футболу у Франції. Українці розчарувалися в грі збірної України на футбольному чемпіонаті Євро-2016, і багато хто не прийшов вболівати за збірну під час останнього матчу на чемпіонаті.

Після невдалого виступу на Євро-2016 Михайло Фоменко очікувано подав у відставку, а новим керманичем команди став Андрій Шевченко, який входив до тренерського штабу Фоменка на Євро-2016. До тренерського штабу увійшли ряд іноземних фахівців: італійці Мауро Тассотті та Андреа Малдера, а також іспанець Рауль Ріанчо. Відбірний цикл збірна розпочала з двох нічиїх - з Ісландією (1:1) та Туреччиною (2:2), продовжила перемогами над аутсайдерами групи - Косово (3:0) та Фінляндією (1:0), завершивши осінній етап відбору на другій сходинці турнірної таблиці групи I, слідом за збірною Хорватії. Товариський матч з Сербією став останнім у році й теж переможним - 2:0.

2017 рік для збірної розпочався з мінімальної поразки від хорватів з рахунком 0:1. 6 червня, в товариському матчі зі збірною Мальти, українці встановили антирекорд, мінімально поступившись команді, яка на той момент посідала 182 сходинку рейтингу ФІФА. У наступній грі зі збірною Фінляндії прийшла перша перемога в сезоні (2:1). Осіння частина відбірного циклу розпочалася з впевненої перемоги над Туреччиною - 2:0, однак наступна поразка від Ісландії з таким же рахунком не дозволила підопічним Шевченка посісти першу сходинку в групі, і, як виявилося, стала вирішальною у провалі відбірної кампанії. В жовтні Україна перемогла аутсайдера групи Косово з рахунком 2:0 і в останньому матчі з Хорватією українців влаштовувала лише перемога. 9 жовтня 2017 року, попри підтримку переповненого НСК "Олімпійський", дубль хорвата Крамарича у другому таймі матчу вивів майбутнього фіналіста мундіалю до стадії плей-оф, тим самим знявши з порядку денного питання чи їхати збірній України на чемпіонат світу у Росії.

Попри невдачу у відборі на ЧС, Андрій Шевченко залишився тренером збірної. У новому турнірі УЄФА збірна України за становищем у рейтингу потрапила до Ліги В - другого за ієрархією дивізіону Ліги націй. Синьо-жовті потрапили до групи 1, де мали зіграти по дві гри зі збірними Чехії та Словаччини. 6 вересня збірна України обіграла у місті Угерске Градіште чехів з рахунком 1:2, а 9 вересня, граючи у Львові без глядачів, здолала словаків 1:0. 16 жовтня, знову обігравши Чехію 1:0, збірна України завчасно виграла групу і стала першою збірною в історії Ліги націй, яка гарантувала собі вихід до вищого дивізіону. У останньому матчі збірна України зазнала поразки 4:1 від збірної Словаччини, однак це ніяк не вплинуло на становище жовто-синіх у групі.

Однак після цих матчів федерації футболу Португалії та Люксембургу подали позов до КДК УЄФА з вимогою зарахувати Україні технічні поразки, оскільки, на їхню думку, ФФУ порушила процедуру натуралізації нападника донецького "Шахтаря" Жуніора Мораеса, який був викликаний до збірної й зіграв у цих матчах. 3 травня КДК своїм рішенням відмовив у задоволенні позову. Однак це не задовольнило позивачів, і вони заявили про свої плани подати апеляції на це рішення.

7 червня 2019 року збірна України зіграла у Львові проти збірної Сербії. Синьо-жовті скористалися помилками суперника у схемі гри та обіграли з розгромним рахунком 5:0. 10 червня відбувся матч проти збірної Люксембургу, який закінчився мінімальною перемогою України - 1:0.

Восени відбірковий цикл продовжився. Перші два осінні матчі збірна України повинна була зіграти проти аутсайдера групи - збірної Литви. Перший матч відбувся 7 вересня 2019 року у Вільнюсі. Синьо-жовті впевнено обіграли суперника з рахунком 0:3. Наступна гра відбулась 11 жовтня у Харкові, яку українці виграли завдяки дублю Руслана Маліновського. Після цих матчів збірна України займала 1 місце у групі, маючи в активі 16 очок. Це давало синьо-жовтим шанси пройти на ЧЄ напряму. Для цього потрібно було не програти збірній Португалії.

Гра проти чинних чемпіонів Європи відбулась 14 жовтня 2019 року в Києві, на НСК "Олімпійський". Підопічні Андрія Шевченка вийшли вперед вже на 6 хвилині завдяки голу з добивання Романа Яремчука. Португальці грали досить активно в атаці, українці ж грали другим номером, намагаючись ловити суперника на контратаках. На 27-й хвилині Андрій Ярмоленко отримав вишукану передачу від Віталія Миколенка і розстріляв ворота португальців. У другій половині зустрічі гості почали атакувати ще більш активно, але Україна грамотно оборонялася. Однак на 72-й хвилині арбітр призначив сумнівний пенальті у ворота українців (який реалізував капітан португальців Кріштіану Роналду) і вилучив півзахисника Тараса Степаненка. Після цього португальці, користуючись кількісною перевагою, провели кілька блискавичних атак, але жодна з них не завершилась голом. У результаті збірна України перемогла з рахунком 2:1 і вперше в історії кваліфікувалась на чемпіонат Європи напряму. Ця перемога стала для збірної України шостою поспіль в офіційних поєдинках. Таким чином, ця серія повторила найкращу переможну серію збірної у відбірковій кампанії до Кубка світу 2006 року. Завершився відбір нічиєю із Сербією (2:2), котра в підсумку заочно програла Португалії боротьбу за другу путівку.

Наприкінці 2019 року у ЗМІ поширилися чутки, що головний тренер збірної України Андрій Шевченко міг покинути свою посаду, оскільки його послугами цікавився "Мілан", за який він колись виступав. Однак незабаром Шевченко спростував усі чутки про можливий перехід, а у червні 2020 року він і його тренерський штаб нібито підписали новий контракт з Українською асоціацією футболу до кінця 2022 року.

На початку 2020 року світ сколихнула пандемія COVID-19, яка поставила під загрозу проведення спортивних змагань, у тому числі Євро-2020. Більшість національних футбольних змагань були скасовані або перенесені. Після довготривалих переговорів з ВООЗ та національними асоціаціями футболу, УЄФА ухвалила рішення перенести чемпіонат Європи на наступний рік, з 11 червня по 11 липня 2021 року.

На чемпіонаті Європи з футболу 2020 збірної України потрапила до групи C разом зі збірними Нідерландів, Австрії та Північної Македонії. 13 червня 2021 року збірна України з футболу зазнала поразки від Нідерландів з рахунком 3:2, 17 червня здобула перемогу в матчі проти Північної Македонії (2:1), а 21 червня зазнала поразки від Австрії (0:1). Таким чином, Україна посіла третє місце у групі C та пройшла до плей-оф чемпіонату за рейтингом кращих команд, що посіли треті місця у своїх групах.

У 1/8 фіналу Євро-2020 збірна України зіграла зі збірною Швеції та здобула перемогу в додатковий час з рахунком 2:1 (переможний гол на 120+1 хвилині забив Артем Довбик). У 1/4 фіналу Євро-2020 збірна України поступилась Англії 0:4.

Завдяки перемозі у своїй групі в попередньому сезоні Ліги Націй, Україна піднялась до Ліги А. У новому розіграші турніру Україна потрапила до "групи смерті" під номером 4, де суперниками стали Іспанія, Німеччина, Швейцарія. Окрім того, планувалося провести 5 товариських матчів, з яких 2 на виїзді (проти Франції та Польщі) та 3 вдома (проти Північної Ірландії, Кіпру та Ізраїлю). Однак через пандемію частина матчів була скасована, решта - перенесена.

Перший матч нового сезону відбувся 3 вересня 2020 року у Львові, на "Арені Львів", проти Швейцарії за відсутності глядачів з міркувань безпеки здоров'я населення. Синьо-жовті першими відкрили рахунок на 14-й хвилині - гол забив Андрій Ярмоленко. На 41-й хвилині нападник швейцарців Сеферовіч зрівняв рахунок. У другому таймі українцям вдалося вийти вперед завдяки голу Олександра Зінченка на 68-й хвилині. В результаті Україна перемогла з рахунком 2:1.

Через декілька днів, другому турі збірна України, на виїзді зустрічалася зі збірною Іспанії і вчетверте в історії програла з антирекордом 4:0. Перед жовтневими матчами половину складу збірної "вибив" коронавірус. Українці не могли грати оптимальним складом, чим скористалася Франція: програш чинним чемпіонам світу 7:1 у товариському матчі 7 жовтня 2020 року оновив антирекорд виступів збірної України.

Частково перезавантажившись, українці налаштувалися хоча б на збереження місця в Лізі A Ліги Націй. І хоч поступились у Києві 1:2 Німеччині, втім, зіграли досить не погано. А вже через декілька днів, на НСК "Олімпійський" синьо-жовті створили сенсацію, вперше обігравши іспанців. Єдиний на увесь матч шанс реалізував Віктор Циганков - 1:0.

У листопаді Україна полетіла до німецького Лейпцига, на 5-й тур Ліги Націй УЄФА, щоб зіграти зі збірною Німеччини. Українцям вдалося відкрити рахунок, втім німці відігралися. В кінці першого тайму рахунок був 2:1 на користь господарів поля. На початку другого тайму, забив за німців Тімо Вернер, і зробив рахунок 3:1. Однак, українці не здавалися - мали три супермоменти - і три стійки.

Завершальний матч турніру у Швейцарії запам'ятався не забитими м'ячами. Перед матчем ще у трьох гравців української збірної виявили коронавірус, що поставило матч під питання (хоча, коли команда повернулася до Києва, у Мораеса та Кривцова тести були негативними, до того ж вони нещодавно перехворіли на COVID-19). Головний лікар кантону Люцерн Роджер Гарстолл заборонив проведення матчу, буцімто коронавірус загрожує усьому місту. Хоча дозволяв проводити матч швейцарської ліги, коли у складі команд були випадки захворювання. Збірна України заявляла, що вони готові грати у будь-якому складі. А швейцарцям могли присудити технічну поразку, оскільки це вони не дозволили зіграти. Але рішенням Арбітражного суду УЄФА, було вирішено приписати українцям технічну поразку 0:3. Хоча серед уболівальників вважалося за правильне дати технічну нічию 1:1, у зв'язку з наявністю вини обох команд. Це коштувало українцям місця у вищому дивізіоні, бо хоча Українська асоціація футболу й оскаржила рішення УЄФА, але 19 березня 2021 року Україна програла апеляцію у Спортивному арбітражному суді Лозанни з приводу присудження технічної поразки.

У кваліфікації до чемпіонату світу 2022 року в Катарі збірна України потрапила до групи D разом зі збірними Боснії і Герцеговини, Казахстану, Фінляндії та Франції. У трьох стартових турах, що відбулися наприкінці березня 2021 року, збірна України всі три матчі зіграла внічю з однаковим рахунком 1:1 зі збірними Франції (в Сен-Дені), Фінляндії та Казахстану (обидва в Києві).

1 серпня 2021 року Андрій Шевченко повідомив, що залишає посаду головного тренера збірної у зв'язку з завершенням терміну його контракту з УАФ. 18 серпня 2021 року Олександра Петракова було призначено в.о. головного тренера збірної. Під орудою Петракова у відборі на ЧС-2022 збірна Україна: зіграла внічию зі збірною Франції (1:1) в Києві, у Львові розписала мирову зі збірною Боснії і Герцеговини (1:1), перемогла фінів у Хельсінкі (2:1) та здолала боснійців у Зениці (2:0). Саме ця перемога вивела збірну України в плей-оф, яке складалося з двох стадій.

Згідно з результатами жеребкування, збірна України потрапила до шляху А, де суперником у першому матчі стала збірна Шотландії, а в разі перемоги на неї чекав переможець матчу між збірними Уельсу та Австрії. Матчі за участі збірної України мали відбутися 24 та 29 березня, але через повномасштабне вторгнення Росії в Україну спочатку матчі були перенесені на невизначений час, а потім було повідомлено, що півфінал плей-оф між командами Шотландії та України відбудеться першого червня, а фінал - п'ятого червня (матч між збірними Уельсу та Австрії відбувся 24 березня і завершився перемогою Уельсу з рахунком 2:1)

В півфіналі плей-оф першого червня на стадіоні "Хемпден Парк" у Глазго збірна України подужала шотландців з рахунком 3:1, але за чотири дні в Кардіффі не змогла подужати Уельс, поступившись з рахунком 0:1. Таким чином, збірна України пропускатиме четвертий мундіаль поспіль.

Ці втрачені очки були дуже важливими у боротьбі з Шотландією за перше місце групи, яке дозволяло повернутися до Ліги А. Утім, у Глазго господарі взяли більш ніж переконливий реванш за поразку в стикових матчах (3:0). Далі команда Петракова розгромно перемогла в Еревані (5:0), але в Кракові не змогла переграти шотландців (0:0), і таким чином з 11 очками посіла друге місце групи В1 Ліги націй.

31 грудня 2022 року закінчилась угода Петракова з УАФ, сторони вирішили її не продовжувати.

Посада

Ім'я

Асистент головного тренера

Альберто Босх

Асистент головного тренера

Гліб Платов

Тренер з фізпідготовки

Хав'єр Луруенья

Список гравців, викликаних на матчі проти збірних Боснії і Герцеговини та Ісландії, що відбудуться 21 та 26 березня 2024 року.

Кількість ігор і голів за збірну наведені станом на 26 березня 2024 року після матчу проти Ісландії.

Наступні гравці викликалися до збірної протягом останніх 12 місяців.

U21 - викликаний до молодіжної збірної України

УШК - вибув з поточного складу через ушкодження

РЕЗ - резервний склад: замінює гравця збірної в разі його ушкодження тощо

ЗАВ - завершив кар'єру в збірній

Усі матчі відбулися на НСК "Олімпійський".

* Враховано матчі плей-оф, у яких переможця було визначено в серії післяматчевих пенальті.

- країна-господар фінального турніру

# data[].attributes.attachment_link.title
Збірна України з футболу - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Збі́рна Украї́ни з футбо́лу - національна збірна команда України з футболу, яка виступає під егідою Української асоціації футболу. Найвище досягнення в офіційних міжнародних змаганнях - вихід до чвертьфіналу чемпіонату світу 2006 року. Станом на 4 квітня 2024 посідає 22-e місце у рейтингу футбольних збірних світу. Футбол з'явився в Україні наприкінці XIX століття.

# data[].attributes.headline
Жіночий футбол в Україні

# data[].attributes.subject
Жіночий футбол в Україні

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Чемпіонат України з футболу серед жінок — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.headline
Легендарні голи українських клубів в Єврокубках

# data[].attributes.subject
Легендарні голи українських клубів в Єврокубках

# data[].attributes.attachment_link.title
Шевченко, Жажа, Алієв, Рикун. ЛЕГЕНДАРНІ ГОЛИ УКРАЇНСЬКИХ КЛУБІВ В ІСТОРІЇ ЄВРОКУБКІВ

# data[].attributes.headline
Андрій Шевченко

# data[].attributes.subject
Андрій Шевченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Український хлопчина, який став легендою футболу. Андрій Шевченко | new GOALNET

# data[].attributes.headline
Футзал в Україні

# data[].attributes.subject
Футзал в Україні

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Емблема Екстра-ліги

Чемпіонат України з футзалу - футзальне змагання серед українських клубів. Проводиться з 1993 року. Найуспішнішою командою чемпіонату є донецький "Шахтар" з п'ятьма титулами.

У 1990 році створюється Асоціація міні-футболу СРСР, а в структурі Федерації футболу СРСР комітет з міні-футболу, під егідою яких проходить перший чемпіонат СРСР. Один із завершальних турів чемпіонату СРСР пройшов в Україні в Кременчуці за участі 8-ми команд. Україна була представлена двома командами: "Механізатор" (Дніпропетровськ) та Синтез (Кременчук).

9 травня 1993 року у Дніпропетровську відбулася установча конференція зі створення Асоціації міні-футболу (футзалу), на якій виконувач обов'язків президента Спілки міні-футбольних клубів України Володимир Кобзарев проінформував присутніх про стан розвитку міні-футболу в Україні. На конференції був обговорений і проголосований 35-ма голосами (один утримався) проект статуту Асоціації міні-футболу України. Більшістю в один голос президентом Асоціації міні-футболу (футзалу) був обраний Геннадій Анатолійович Лисенчук.

14 - 18 червня 1993 року відбувся перший фінал Кубка України за участю восьми команд.

Перший чемпіонат незалежної України був проведений в сезоні 1993/1994 (за схемою "осінь-весна") і в ньому взяло участь 16 команд.

(статистика наведена лише для Вищої і Екстра-ліги)

Примітка: дані в таблиці без урахування чемпіонатів УРСР

Інформація станом на 11 липня 2023 року. Гравці, виділені жирним шрифтом, продовжують виступати у Екстра-лізі

Примітка: У доробку Максима Павленко не враховані м'ячі, забиті ним у першій половині сезону 2010-2011, оскільки команда Тайм (Львів), за яку він виступав, провела менше 50 % матчів, відповідно, результати її виступів були анульовані.

Інформація станом на початок сезону 2022/2023

Станом на 26 вересня 2023 року

Екстра-ліга

Підсумкова таблиця Екстра-ліги (раніше - Вищої ліги) станом на кінець сезону 2022/23.

Правонаступність: Надія-Запоріжкокс = Запоріжкокс

Случ = МФК Рівне

Універ-Харків = Універ-Локо = Універ-ЕХО = ФК Харків = ЕХО-Еталон = ЕХО

Колос = Сумигаз

Укрсплав = МФК Шахтар

Донбас = Донбас ЮМС = Шахтар = Шахтар ВАВК

Кий-Політехнік = Кий

Корпія = Корпія-Політех

Універ-Автомар = СумДУ

Кардинал = Кардинал-Рівне

Примітки: про правонаступництва інших команд інформація відсутня; виділено нині існуючі команди Екстра-ліги.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чемпіонат України з футзалу - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Чемпіонат України з футзалу - футзальне змагання серед українських клубів. Проводиться з 1993 року. Найуспішнішою командою чемпіонату є донецький "Шахтар" з п'ятьма титулами. У 1990 році створюється Асоціація міні-футболу СРСР, а в структурі Федерації футболу СРСР комітет з міні-футболу, під егідою яких проходить перший чемпіонат СРСР.

# data[].attributes.headline
Найбільші досягнення України у футболі

# data[].attributes.subject
Найбільші досягнення України у футболі

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Україна

Football.ua згадує найбільш пам'ятні події нашої футбольної історії.

Блохін, Шевченко, Воронін, getty images

Сьогодні - 31- річниця Незалежності України!

Український футбол, безумовно, є невід'ємною частиною української історії. Чимось він на нашу буденну дійсність до болі схожий - це вибухи позитивних емоцій та розчарування з надією, що головні наші перемоги попереду.

Цей текст був написаний рівно рік тому. На ювілейну, 30-ті річницю відновлення Незалежності. У часи, коли російський агресор вже окупував український Крим і частину українського Донбасу. Часи, коли мерзенний північно-східний ворог вже більше семи років вів криваву війну на нашій землі, проте ще не почав повномасштабне вторгнення.

У цій статті ми згадаємо найвизначніші події з історії українського футболу. Миті, у які ми відчували моменти абсолютного щастя.

1992 рік - перший матч в історії збірної України

29 квітня 1992-го року. Саме тоді національна збірна України вперше зіграла у футбол та програла не найсильнішим угорцям - у товариському матчі, який загалом нічого не означав для опонентів.

Чи знайдеться зараз той, хто назве це досягненням? Звісно, ні. Але тоді воно точно ним було!

Днями туринський Ювентус представив новий комплект форми. Третьої форми жовто-синього кольору. Можете уявити, якби у ній вирішила вийти на поле збірна України? До чого це ми? Справа в тому, що наша збірна грала тоді у формі міланського Інтера. Жовто-синій, звісно. Емблему Федерації футболу України тоді приліпили зверху емблеми "нерадзуррі". Як вам таке?

Власне, усі ці фактори і роблять історичним те, що сталося в Ужгороді 29 квітня 1992-го году. Не результат і не гол Івана Гецька. Це той випадок, коли головне - участь, а не перемога. Навіть так: головне - початок. Початок великої футбольної історії сучасної України.

Бурхливі 90-ті - переможні матчі проти росіян

Багато хто виріс на тих матчах. Не будемо брехати собі та іншим - вони мали національний характер значно більше виразно, ніж спортивний. І навіть усі ці розповіді про величне дербі Динамо-Спартак відходять на другий план, адже це було саме Україна-росія, а вже потім все інше. У 1994-му "біло-сині " та "червоно-білі" зустрілися вперше за роки після розвалу СРСР. Гостей із Москви ізолювали на Трухановому острові. На матчі на Республіканському жорстокі обмеження - без супроводу охорони вийти із сектору не можна нікуди, навіть самі розумієте куди.

0:2 після першого тайму із незабитим Михайленком пенальті у другій половині зустрічі переросли у 3:2 із дублем Леоненка та вирішальним м'ячем 20-річного Сергія Реброва. А тодішній головний тренер Динамо, етнічний мадяр Йожеф Сабо, після матчу не втримався і гучно заявив: "Хай живе вільна Україна!" А матч, який пройшов на напівпорожніх Лужніках і був програний киянами з рахунком 0:1 за євродебюту 18-річного Андрія Шевченко, вже ніхто й не згадає...

У 1998-му старі знайомі зустрілися знову. На тренерських лавах - Йожеф Сабо на Анатолій Бишовець. Причина проведення таких матчів - відбір на Євро-2000. У Києві українці здобули перемогу з рахунком 3:2 - забитими м'ячами у складі нашої команди відзначилися троє Сергіїв - Попов, Скаченко та Ребров. Останній реалізував пенальті.

А матч 1999-го років увійшов до історії під кутом голу вже "міланіста" Шевченка у ворота Філімонова... Філімонова, який згодом потрапив у київське Динамо. Історичні 1:1 на Лужніках, які вивели нас у плей-офф. Втім, там сталася Словенія і "Сашко, де ти гуляв?" А той гол... той гол треба бачити. Ми, звісно, про м'яч Шевченка, а не Міленко Ачімовіча. Що ж, росіянам не допомогли навіть газетні заголовки, які обігрували прізвище свого гравця: "Бей, Хохлов, спасай россию!"

До слова, у роздягальню збірної України після гри зайшов особисто тодішній виконуючий обов'язки голови уряду рф владімір путін. Ходять чутки, що на адресу Андрія Шевченка він сказав багатозначне "я тебя запомнил" (с).
1999 - Динамо у півфіналі Ліги чемпіонів
Повернення до столиці України Валерія Лобановського саме по собі стало епохальною подією. Нехай навіть здоров'я Метра після далеких східних відряджень сильно погіршилося... Динамо, яке вже мало фундамент, закладений Йожефом Сабо, одразу почало демонструвати успіхи на європейській арені, яких до того видно не було. Мова і про 7:0 над Барселоною, і, у першу чергу, про півфінал Ліги чемпіонів: третій для київського гранда і перший - для незалежної України.

Якщо брати до уваги суб'єктивізм, то Динамо кінця 90-х - найсильніше в історії клубу. Футбол з роками змінюється, з ним же змінюються і швидкості. І далеко не факт, що команди 75-го і 86-го проробили б той же шлях у Європі, який зробила дружина ВВЛ з Ребровим і Шевченком в атаці. Мабуть, найпам'ятніший матч того шляху - домашній з Реалом у рамках ¼ фіналу. Гра-відповідь, коли у першому таймі українські футболісти терпіли і страждали, а у другому - забили двічі. Звісно ж, зусиллями Андрія Шевченка.

Динамо було до болі близьким до фіналу, коли вело з рахунком 3:1 станом на 78-му хвилину першого матчу з Баварією, але...

2004 - Золотий м'яч Андрія Шевченка

Історія футбольного успіху Андрія Шевченка - це історія кропіткої праці. Безумовно, він ніколи не був позбавлений таланту, проте саме щоденна робота на тренуваннях (і не тільки) призвела його до вершин.

Звичайно, там до всього іншого вдало склалися карти. Динамо у 1999-му році досягло вершини (мало хто у цьому тоді сумнівався, навіть якщо на публіку говорили інакше), а пропозиції щодо Шевченка були занадто привабливими як для футболу, в який великі гроші хоч вже й зайшли, але ще не одержали над ним звитягу.

До того ж, сам Мілан розпочинав сходження на позиції однієї з найкращих команд континенту. Шева зіграв у двох фіналах Ліги чемпіонів, в одному з яких забив вирішальний пенальті, а в іншому - промазав. А між тим - отримав і найголовнішу індивідуальну нагороду у своїй кар'єрі, яку згодом приніс до пам'ятника своєму вчителю - Валерію Лобановському. Нехай і лиш для одного фото.
2006 - ¼ Мундіалю
Олег Блохін-тренер станом на 2003-й рік вважався цілком успішним наставником, який виграв чимало трофеїв у Греції на клубному рівні. Олег Володимирович прийшов і пообіцяв Мундіаль. Ніхто не повірив. А він його здобув. Здобув, посівши перше місце у групі з турками, данцями, чемпіонами Європи греками, албанцями, грузинами і казахами.

Навіть сам вихід вважався би успіхом, так як завжди успіхом є те, що трапляється вперше. А це було саме вперше. Втім, і на самому чемпіонаті світу ми навели галасу. Попри усі роздуми журналістів і вболівальників про те, коли ж нарешті розсваряться дві зірки і володарі Золотих м'ячів - Блохін та Шевченко. А вони все ніяк не сварилися. Хоча...

Старт світової першості змусив багатьох щиро розхвилюватися. Були чутки, що Олег Володимирович із самого Лейпцигу волів забиратися геть, додому, а причиною тому стала безвольна поразка 0:4 від іспанців. Щоправда, далі ми розібралися із Тунісом і Саудівською Аравією і вийшли до 1/8.

Примхи долі бувають і справді чудотворними. Не знали ми, що саме поразка від іспанців вивела нас на Швейцарію, а не на Францію, яка у підсумку відправила додому Фурію Роху. Фернандо Торрес мабуть не раз у своїх думах питав Владислава Ващука, навіщо ж він його схопив за труси...

1/8 із швейцарцями - це окрема історія. Історія героїзму Олександра Шовковського і свята для усієї країни. У той момент вона і справді об'єдналася і забула про всі можливі розбіжності.

2009 - перемога Шахтаря у Кубку УЄФА

Сезон-2008/2009 розпочався для Шахтаря якнайгірше - з 0:2 від Львову.

Восени Мірча Луческу був за крок від звільнення, його ж вимагали і вболівальники. В УПЛ підопічні румунського наставника поступалися не тільки Динамо, але й Металісту та землякам із Металургу, а у Лізі чемпіонів, не дивлячись на звитягу на Камп Ноу над Барсою Гвардіоли у матчі, який нічого не вирішував, не змогли здобути путівки до 1/8 турніру.

Як виявилося - останнє точно було на краще. Як і було на краще рішення клубу залишити Містера на своїй посаді. Крок за кроком "помаранчево-чорні" йшли до мети, а у півфіналі зустрілися з головним ворогом - Динамо. До речі, це вже був другий очний матч українських клубів у тому євросезоні. Спочатку між собою на стадії 1/8 зійшлися Динамо та Металіст, і кияни змогли здолати харків'ян лише завдяки вже неіснуючому правилу виїзного голу.

А щодо півфіналів, то до самої кінцівки донецького матчу здавалося, що все йде до другої нічиєї і овертаймів, але тут із захистом Динамо вирішив розібратися Ілсіньо...

Фінал? "Гірникам" добряче пощастило, що Вердер був позбавлений дискваліфікованого лідера - бразильця Дієго. Хоча і без того у вирішальній зустрічі забивали одні бразильці: з української сторони - Луїс Адріано та Жадсон, з німецької - Налдо. До слова, той м'яч можна спокійно назвати одним із головних ляпів у кар'єрі Андрія П'ятова.

2009-й та 2019-й - чемпіонства Європи та світу від наших юнаків

Якщо на дорослому рівні усі наші звитяги на рівні збірної - це чвертьфінали першостей і разові перемоги над грандами у відборах, то про U-19 так точно сказати не можна. У 2009-му році збірна Юрія Калітвінцева виграла першість Європи, у фіналі перегравши англійців, а у 2019-му збірна Олександра Петракова - першість світу, де здолала у вирішальному матчі Південну Корею. До слова, першість 12-річної давнини проходила у Донецьку та Маріуполі!

Втім, юнацькі досягнення найчастіше міряються тим, ким стали ці футболісти у майбутньому. Зі складу команди Калітвінцева виросли у гравців основи своїх клубів Сергій Кривцов та Денис Гармаш. Трохі менші успіхи мають Сергій Рибалка та Євген Шахов. Дехто, як от Максим Білий (захисник), грає по різних клубах України.

Що чекає на переможців збірної Петракова - покаже час. Однак сам Петраков вже точно отримав своє місце під сонцем. Хоча... чи можна його так назвати, це місце?

2012 - наше Євро

Тут мова не піде про спортивні досягнення. А про інше.

Про Харків, який на мить став "частинкою Нідерландів", та Київ, у якому жовто-сині українські кольори не так вже й переважали жовто-сині шведські. Про зливу над Донецьком під час матчу Україна-Франція зараз згадуєш із посмішкою і розумієш, що ніякої трагедії тоді не сталося. Трагічне на тій землі сталося пізніше...

Занадто складно зараз аналізувати, чому 18 квітня 2007 року ми почули Польща-Україна, а не Хорватія-Угорщина. Але те, що цей день подарував українцям неймовірні емоції за 5 з гаком років - беззаперечний факт. Навіть тим українцям, які від футболу максимально далекі.

До слова, це був не останній великий матч на нашій землі. У 2018-му році у Києві відбувся фінал Ліги чемпіонів, у якому мадридський Реал з рахунком 3:1 переграв Ліверпуль. Але то була інша історія - короткотривала.

2015 - Дніпро у фіналі Ліги Європи

Далеко не всі вболівальники Дніпра сприйняли прихід на тренерську лаву своєї улюбленої команди Мирона Маркевича - символа Металіста. Так, звісно, до реакції частини динамівців на прихід Луческу було далеко, але все ж...

Можливо, трохи спокійнішою робило ситуацію справжнє горе - початок війни з росією. Фанати усіх команд тоді оголосили перемир'я і подібні чвари були недоречні. А Мирон Богданович, який у Харкові любив дарувати вболівальникам справжній спектакль, у тоді ще Дніпропетровську прийнявся досягати результату. Красивий футбол - це не те, що реально показувати, коли тобі приходиться зі своєї кишені платити футболістам преміальні, а подекуди й щось схоже на зарплати.

Не будемо сперечатися, що дніпрянам тоді добряче щастило. Вони вийшли з групи лише завдяки арбітру паралельного матчу, який не зарахував чистий гол Карабаху проти Інтера, але, напевно, в футбольній історії кожної країни існує свій Кашшаї. У плей-офф все йшло потрошку-помаленьку. Олімпіакос був обіграний впевнено, тоді як починаючи з 1/8 все вигризалося на зубах. Не забуваємо, що і грали підопічні Маркевича у Києві, так як Дніпропетровськ не міг приймати матчі через, на думку УЄФА, близькість до зони бойових дій.

Матчі проти Наполі стали символом шляху Дніпра. На півдні Італії українська команда врятувалася завдяки голу Селезньова з відвертого офсайду, а у столиці України той такий Євген добив партенопеї голом, побачивши який Гонсало Ігуаїн вже почав вішати бутси на цвях. Смієтесь?! Не треба: аргентинський форвард прямо заявив, що якщо його команда не пройде Дніпро, то він закінчить кар'єру! Денис Бойко своїми сейвами добряче допоміг Гонсало стати у житті на новий шлях, але той вирішив не дотримуватися обіцянок. А нащо?

У фіналі замість Селезньова у нападі дніпрян вийшов Калініч. Більше того - відкрив рахунок у зустрічі. Але у Варшаві писалася вже інша історія. Історія сліз від горя, а не від щастя.

2021 - ¼ Євро-2020

Вже саме формулювання навіює на щось цікаве: рік 2021-й, а Євро-2020!

Збірна України посіла перше місце у відборі на континентальну першість, випередивши сербів і, що головніше і складніше, на той момент чинних чемпіонів Європи - португальців. Здавалось, що Євро стане справжнім шансом для цієї нової команди. Нової, бо наша збірна почала грати у зовсім інший футбол. Андрій Шевченко та його італійський штаб привчили нас до того, що у футбол можна грати, а не тільки заважати грати суперникам. Нехай навіть проти іспанців та французів ми про це забували заради результату.

Але тут на тобі - коронавірус. Світ в одну мить став на паузу, і перенесення Євро ми тоді сприймали скоріше як щось доволі умовне. Не дуже-то й вірилося, що він відбудеться взагалі, а якщо відбудеться - то з глядачами й одразу у кількох європейських країнах. Але справдилися воістину найоптимістичніші прогнози. За рік нас встигли кілька разів добряче опустити на землю і змусити наші амбіції ледь не про перемогу на турнірі кудись далеченько відсунути. І це проявилося на самому Євро...

Здавалося, що після матчу з австрійцями на світі не лишилося жодного українського вболівальника, хто не хотів би знищити нашу команду. А ми з переляку починали вираховувати розклади інших матчів і найбільші емоції в той момент отримали не від гри своєї збірної, а від перемоги шведів над поляками.

Перемога над тими таки шведами в 1/8 до болю нагадала українцям Швейцарію-2006. Терпіти, терпіти, а тут ще й забити. Двічі. Ми знову забули про красивий футбол, але здобули такий жаданий та історичний результат. Помстилися навіть за того хлопця - Артема Бєсєдіна, якого зламав скандинав Маркус Даніельссон, та вперше в своїй історії вийшли до 1/4 фіналу чемпіонату Європи!

А потім була поразка від Англії, проте залишимо це у минулому. Далі буде...

# data[].attributes.attachment_link.title
ТОП-10 моментів українського футболу

# data[].attributes.attachment_link.description
Football.ua згадує найбільш пам'ятні події нашої футбольної історії.

# data[].attributes.headline
Євро-2012 в Україні

# data[].attributes.subject
Євро-2012 в Україні

# data[].attributes.attachment_link.title
Чемпіонат Європи з футболу 2012 - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Чемпіонат Європи з футболу 2012 року ( пол. Mistrzostwa Europy w Piłce Nożnej 2012; офіційно УЄФА Євро 2012; UEFA EURO 2012™ Poland-Ukraine) - 14-й чемпіонат Європи, фінальна частина якого відбулася в Україні та Польщі з 8 червня по 1 липня 2012 року. Чемпіонат Європи з футболу 2012 став першим подібним турніром, проведеним в країнах Східної Європи.

# data[].attributes.headline
Найкращі матчі в історії збірної України

# data[].attributes.subject
Найкращі матчі в історії збірної України

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Барановський Сергій

# data[].attributes.attachment_link.title
Не як з Боснією: 20 найкращих матчів в історії збірної України

# data[].attributes.attachment_link.description
Після валідольного матчу збірної України проти Боснії та Герцеговини та вирішальної гри з Ісландією ми вирішили пригадати, що збірна України здатна не тільки мучитись на полі, а й проводити класні матчі. Хлопчики стають чоловіками: ця збірна України - команда майбутнього, якій треба перемагати заразЧому Україна страждала проти Боснії і за рахунок чого перемогла: детальний розбір матчуЗібрали ті ігри збірної України, які хочеться передивлятися знову і знову.

# data[].attributes.headline
Наші футболісти за кордоном

# data[].attributes.subject
Наші футболісти за кордоном

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
48900
FanDay.net создал эксклюзивный каталог украинских футбольных легионеров - в тексте и видео мы собрали всех отечественных игроков из зарубежных чемпионатов от Малиновского, Зинченко и Мудрика до ребят из чемпионатов стран, которых не найдешь на карте.
Более 800 игроков из Украины по состоянию на февраль 2024 года задействованы в зарубежных чемпионатах. Где за границей играют украинские футболисты? В каких командах есть наши легионеры? В каких странах больше всего украинских футболистов? В обзорной статье FanDay.net ‒ все, что вам нужно знать об украинских легионерах за границей.

193 независимые страны - члены ООН плюс полностью признанный Ватикан, воздерживающийся от членства в светских союзах, и несколько частично признанных государств (не считая, конечно, квази-республики - части гибридной войны).

Сколько чемпионатов в мире?

211 ассоциаций входит в ФИФА - их больше, чем стран-членов ООН, потому что есть традиционные чемпионаты Англии, Шотландии, Северной Ирландии, Уэльса (частей Британского Содружества), а также еще несколько входящих в ФИФА национальных лиг из частично признанных либо непризнанных государств и территорий с особым административным статусом (Косово, Гонконг, Тайвань, Гибралтар).

Еще несколько официально признанных стран (Великобритания, Кирибати, Маршалловы Острова, Монако, Науру, Палау, Тувалу, Федеративные Штаты Микронезии) не состоят членами ФИФА и дочерних региональных ассоциаций.

В скольких зарубежных чемпионатах присутствуют украинские легионеры?

По состоянию на зиму 2024 года украинские футболисты выступают в 55 заграничных лигах. Вообще, по всему миру наши играли или тренировали в почти 100 странах мира - как существующих, так и тех, которых уже нет на карте. Вы не представляете, в каких уголках мира ступала бутса украинца!

Итак, поехали! FanDay.net разбирает всех-всех-всех украинских легионеров в мировом футболе сезона 2023/24.

Максим Таловеров. Фото: ФК ЛАСК

Александр Зинченко. Фото: ФК Арсенал

В этой маленькой живописной стране, расположенной в Пиренейских горах между Испанией и Францией, выступают двое наших соотечественников. Экс-защитник Карпат Андрей Маркович борется за чемпионство в составе Санта-Коломы. А 19-летний Владимир Фольверт, прошедший школу Полесья, пытается зацепиться в абсолютном андердоге лиги - Атлетик Америке.

Экс-хавбек Олимпика и Десны Евгений Цымбалюк уже выигрывал чемпионство и играл в квалификации Лиги чемпионов за Урарту, теперь на кону защита титула. Этой зимой там к нему присоединился Андрей Кравчук, которого не приняли в Ворскле из-за выступления в составе московского Торпедо. Предыдущие полгода он провел в Ирландии за Корк Сити. А вот Вадим Парамонов в январе сменил Урарту на Алашкерт. Антон Братков и Сергей Вакуленко уверенно несутся к чемпионству текущего сезона с Пюником Эгише Меликяна. В клубе Андраник, выступающем во второй лиге объявился Одесит Роман Ростокин, который также имеет испанский паспорт. В низшелиговом Никарме нашелся воспитанник запорожского Металлурга Владислав Пандурский.

Достаточно неожиданно было обнаружить нашего футболиста в этой весьма специфической стране. Им оказался воспитанник Шахтера Валерий Гришин. Ранее он уже успел поиграть в чемпионате Мальдив, а в Бангладеш он вернулся после того, как выиграл сразу три трофея в Камбодже.

Сергей Сидорчук. Фото: ФК Вестерло
Данил Кревсун. Фото: ФК Боруссия Д
За местный Рейнджер на правах аренды из Шам Шуй По выступает 34-летний вратарь Алексей Шляхотин из Киева. В Украине он играл за Динамо-3 и пробовал свои силы в Черноморце, но с 2009 года пошел по пути футбольного пилигрима и успел поиграть в Польше и Португалии, а с 2016-го осел в Гонконге.

На родине философии, Олимпийских игр и многого другого сейчас выступают семеро украинцев, но ни одного в высшей лиге. Хотя этой зимой Максим Коваль сменил молдавский Шериф на греческий Арис, но так как в заявке клуба не осталось свободных мест для футболистов не из стран ЕС, вторую часть этого сезона он проводит в Каламате. Уже в новом году в этом же направлении из латвийской Супер Новы отправился экс-хавбек Металлиста 1925 и Полесья Евгений Терзи. В юношеской команде ПАОКа есть 16-летний парень из Запорожья Арсений Коваль. А киевлянин Владимир Дмитренко, которого вы можете помнить по выступлениям за донецкий Олимпик и столичный Арсенал с октября 2022 играет за команду Сароникос из местной футбольной трясины.

Двенадцать украинцев собрались в этой скандинавской стране. Очень известных ребят среди них все же нет. Экс-игрок Зирки 24-летний Кирилл Павлюк играет за Тистед из третьего дивизиона, остальные - юноши 17-19 лет, которые пытаются запустить профессиональную карьеру. Играют либо в командах из низших дивизионов, либо в молодежных составах клубов элиты.

В еще одной стране Европы, где идет война, выступают четверо украинцев. Самый известный из них - экс-хавбек Олимпика Станислав Биленький. Он ранее уже играл за Маккаби из Нетании, затем ушел в Динамо (Тбилиси), откуда то же Маккаби прошлым летом выкупило его за 150 тысяч евро. Даниэль Джулани, Дмитрий Энтин и Дмитрий Осадчий, если верить Transfermarkt, имеют два гражданства - израильское и украинское. Все они выступают не в элите местного футбола, хотя 20-летний Джулани принадлежит команде, которая раскрыла Манора Соломона - Маккаби из Петах-Тиквы.

Бывший форвард молодежной сборной Украины и Днепра Евгений Бохашвили уже больше года играет в этой стране. Причем в ноябре он перешел в команду второй по уровню лиги.

Роберт Гегедош. Фото: Google

23 наших в одной из самых футбольных стран Европы. Четверо - на уровне Примеры. Довбик и Цыганков зажигают в Жироне, Лунин, наконец-то, дождался своего шанса и классно заявляет о себе в Реале, а Яремчук пытается перезапустить карьеру в Валенсии. За вторую команду Жироны играет 19-летний Дмитрий Мельниченко, прошедший академии Динамо и Руха, а к молодежке сливочных недавно присоединился 17-летний вратарь Илья Волошин. Бывший вратарь Олимпика Андрей Чекотун обосновался в Корухо из четвертого дивизиона. 19-летний Никита Александров, познававший футбол в структурах Динамо и Днепра-1, имеет контракт с третьей командой Вильярреала, но сейчас на правах аренды находится в расположении Альзиры из четвертой лиги. 31-летний вратарь Артур Денчук, который начинал в Металлисте Маркевича и вызывался в молодежную сборную Ковальца, с сентября 2022-го играет за Альморади. А экс-хавбек Миная Богдан Коваленко с прошлой осени - за Колунгу из испанской трясины.

А здесь собралось даже больше украинских футболистов - 38. Но в Серии А только Руслан Малиновский из Дженоа и Виктор Коваленко из Эмполи. В феврале контракт с аматорским клубом Агрополи подписал бывший хавбек Динамо Евгений Чумак, который с лета находился без команды после периода в Казахстане. Также по аматорам доигрывает 34-летний Марат Даудов, имеющий за плечами опыт алчевской Стали, харьковского Гелиоса, Нефтяника, Полтавы, Горняка-Спорт, Полесья и других. Есть несколько наших юношей в структурах клубов итальянской элиты. Сын легенды Ворсклы Дмитрия Есина - Демьян в Торино. 15-летний Дмитрий Памко - в Кальяри, 16-летний Богдан Попов - в Эмполи, 18-летний Даниил Якименко - в Болонье, 16-летние Иван Лихтоин и Александр Драган - в Аталанте, а 18-летний Андрей Фирман - в Ювентусе.

Руслан Малиновский. Фото: ФК Дженоа

Здесь собралось 12 наших футболистов, причем все - с опытом УПЛ. Самое большое представительство в Ордабасы - к Артему Беседину и Евгению Макаренко недавно присоединился Игорь Пластун. Алексей Щебетун и Дмитрий Хлебас выступают за Кызыл-Жар, Евгений Шахов - за Тобол. Бывшие игроки молодежной сборной Александр Нойок в Атырау, а Виталий Приндета - в Кайсаре. Экс-защитник Мариуполя Никита Петерман обосновался в Туране. Еще трое играют за команды второго по рангу дивизиона - Максим Драченко и Дмитрий Рыжук в Окжетпесе, а Николай Агапов в Акжайыке.

В этой стране из азиатской конфедерации играют семь наших соотечественников. Пятеро из них в Дордое - Андрей Мищенко, Алексей Лобов, Юрий Сеницкий, Владимир Заименко и Анатолий Козленко. Воспитанник Динамо Кирилл Процышин обосновался в Илбирсе также из Бишкека, а Михаил Калугин зимой сменил Абдыш-Ата на Джалал-Абад.

Весьма неожиданно было найти достаточно известного Дмитрия Белонога в клубе из этой страны. Воспитанник Шахтера, поигравший в россии, летом прошлого года покинул Польшу и присоединился к клубу Неймех.

26-летний Даниил Кондраков этой зимой покинул болгарский Пирин и присоединился к команде Слима Уондерерс. А 29-летний воспитанник Металлиста Артем Радченко также в январе перешел из латвийской Дайнавы в Хибернианс.

Удивительно мало украинцев осталось в чемпионате нашего соседа. Ярослав Терехов в Милсами и опытнейший Денис Дедечко - в Зимбру.

Трое наших играют в далеких от элиты лигах. Дмитрий Жданов, воспитывавшийся в Шахтере и поигравший за алчевскую Сталь, Авангард и Любомир - в команде Сторд из Четвертой лиги. Остальные - в аматорах.

Традиционно очень много украинцев в соседней Польше - более 250 человек. Но только семеро из них - в Экстраклясе. Владислав Кочергин практически не имеется шансов защитить чемпионский титул с Ракувом. Теперь претендует на золото 22-летний черкащанин из академии Динамо Егор Маценко, играющий за Шленск из Вроцлава. Чемпион мира в составе молодежки Петракова Сергей Булеца играет в Заглембе, Роман Якуба - в Пуще, 27-летний Сергей Крикун, который в украинских лигах и не играл, представляет Пяст, опытный Владимир Костевич - Варту, а Кирилл Петров - Корону. В низших лигах Польши также немало действительно известных украинцев. В Заглембе из Сосновеца, которое недавно возглавил Александр Хацкевич уже пятеро наших - вратарь Алексей Шевченко, защитники Алексей Быков и Артем Сухоцкий, а также полузащитники Алексей Довгий и Артем Полярус. Трое украинцев в Лехии из Гданска - Богдан Сарнавский, Иван Желизко и Максим Хлань.

Владислав Кочергин. Фото: ФК Ракув

19-летний Олег Анкотович в конце лета 2022-го присоединился к команде Фольгоре из Высшей лиги этой страны. Понемногу играет.

Крымчанин Евгений Павлов воспитывался и начинал в Волыни Кварцяного, играл в Венгрии и россии, имеет российское гражданство. Прошлым летом перешел из Врсака в Железничар Панчево.

Здесь пятеро наших. Самый известный - Артем Билый - принадлежит по контракту Целе, но проводит сезон в аренде в команде Алюминий. Остальные - юноши, находящиеся в структурах Марибора, Домжале и Интерблока.

Соединенные Штаты Америки

Сергей Кривцов. Фото: ФК Интер Майами

Осталось мало украинцев в футболе по ту сторону Босфора. Джемал Кизилатеш, который пробовал свои силы в Ворскле, Колосе, киевском Арсенале и Волыни, третий год играет на своей исторической родине. Сейчас - на уровне Третьей лиги. Савас Бугай этой зимой покинул школу ПФК Львов и присоединился к юношеской команде Эюпспора.

Экс-форвард молодежной сборной Украины Николай Кухаревич минувшим летом покинул структуру Сити Групп, когда Суонси выкупил его контракт у Труа за 2 миллиона евро. В английском Чемпионшипе он пока что играет не слишком часто.

И даже здесь есть украинцы, а точнее - украинец - Егор Корицкий летом 2022-го покинул ФСК Мариуполь и присоединился к местному Рунавику. Играет, забивает и ассистирует.

Сразу 23 наших футболиста выступают неподалеку резиденции Санта-Клауса. В элите нет ни одного. Во втором по рангу дивизионе 23-летний голкипер Максим Жук, воспитывавшийся в Мариуполе. Остальные - либо в юношеских командах, либо в еще более глубоких лигах. Как, например, 33-летний Андрей Ковалев, сыгравший 257 матчей на уровне Первой лиги Украины за Николаев. Полесье, Гелиос и других.
Франция
Данило Игнатенко пытается помочь своему Бордо все же вернутся в Лигу 1, еще семеро украинцев играют на полупрофессиональном уровне. В том числе сын легендарного Александра Головко.

В команде Второй лиги Ловчен числится воспитанник одесского Атлетика Роман Антоненко.
Швейцария
В красивой по природе стране 17 украинских футболистов. И это либо еще по сути дети в юношеских составах различных клубов, как, к примеру, Владислав Будулак из Базеля или Евгений Морозов из Цюриха, либо ребята из глубоких лиг Швейцарии.

Сын Владимира Мусолитина, Николай, начавший карьеру в Черноморце, год назад, зимой 2023-го присоединился к Эстерсунду. Но команда, ранее попившая немало крови Заре в Лиге Европы, сейчас выступает во второй по уровню лиге, и наш хавбек - чемпион мира среди молодежи 2019 года - не получает там много игрового времени.

Хавбек молодежной сборной Украины Максим Кучерявый вернулся в Сент-Джонстон после аренды в Фалкирке. Теперь играет регулярно в шотландской элите.

Максим Кучерявый. Фото: ФК Фалкирк

Весьма парадоксально, но если всегда ранее в Высшей лиге этой страны было немало наших, то сейчас из пятидесяти украинцев, выступающих в Эстонии, только двое числятся в вышке. Младший брат Николая и сын Владимира Мусолитина - Александр, который летом прошлого года перебрался из юношеской команды испанского Леванте в Нымме Юнайтед, но пока что почти не играет. В этой же команде числится еще один наш юноша - Иван Лазарец.

# data[].attributes.attachment_link.title
Все украинские футболист заграницей 2024: зарубежные команды украинских легионеров

# data[].attributes.attachment_link.description
FanDay.net создал эксклюзивный каталог украинских футбольных легионеров - в тексте и видео мы собрали всех отечественных игроков из зарубежных чемпионатов от Малиновского, Зинченко и Мудрика до ребят из чемпионатов стран, которых не найдешь на карте.

# data[].attributes.headline
Найкращі футболісти за часів незалежності України

# data[].attributes.subject
Найкращі футболісти за часів незалежності України

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Україна святкує 30 років з дня відновлення Незалежності. Це майже третина століття - період часу, за який встигли вирости покоління, які й гадки не мають, що таке СРСР, перебудова чи буремні 90-ті. Отримавши свободу як подарунок Долі, нині нам доводиться виборювати її ціною багатьох життів. Так, держава Україна має чимало проблем, які потребують вирішення через важку та клопітку роботу. Але за ці 30 років було чимало такого, чим ми, українці, справді можемо пишатись. Зокрема, і у футболі. До символічної дати UA-Футбол підготував свій список з 30 найкращих гравців, які писали, а дехто й досі пише історію незалежного українського футболу.

Сергій Ателькін. Нападник родом зі Львову, але свою кар'єру пов'язав із клубом з іншої частини нашої країни. Ателькіна явно приносив успіх командам, за які виступав. 1995-го "Шахтар" із ним у старті виграв дебютний трофей - Кубок України. За рік після цього без Ателькіна "Кремінь" не зберіг би прописку в українській Вищій лізі та не дістався до півфіналу Кубку. 1997-го "Шахтар" не виграв би другий Кубок України та не став тільки вдруге в історії віце-чемпіоном України. Форвард наприкінці 90-х не побоявся кинути виклик самому собі та навіть поїхати до Серії А, хоч там і пізніше у Португалії великої кар'єри зробити не вдалося. Проте йому, схоже, долею було написано переписувати історію "Шахтаря", адже після свого повернення переможним голом у легендарній кваліфікації ЛЧ зі "Славією" Сергій вивів донеччан до дебютного групового етапу турніру.

Андрій Воробей. Стрімкий злет його кар'єри розпочався тоді, коли імена Шевченка та Реброва вже гриміли у Європі. В сезоні 2000-2001 він виграв бомбардирську гонку, забивши 21 гол. Тоді ж він ефектно забивав у матчах проти лондонського "Арсеналу" та "Лаціо" в Лізі Чемпіонів. Коли в кінці 2000-го Україна мінімально обіграла Норвегію, Шевченку асистував саме Воробей. Здавалось, з таким бомбардиром у складі "Шахтар" нарешті похитне гегемонію "Динамо". Донецькому клубу дійсно вдалося це зробити, але команда будувалась вже не навколо Андрія. З кожним новим тренером він відходив на дальній план, аж поки не був змушений залишити Донецьк. Зрештою, він ще чимало пограв за "Дніпро", "Арсенал" та "Металіст" і став одним з трьох українських футболістів, кому вдалось подолати позначку в 100 голів у вищому дивізіоні.

Андрій Воронін. Чи можна стати значущим гравцем в історії українського футболу, не зігравши при цьому в місцевому чемпіонаті. Воронін відповідає: "можна". Ще в 15 років Андрій переїхав з Одеси до Німеччини, де зробив собі ім'я, заслужив право викликатися до національної команди і навіть награв на трансфер в "Ліверпуль". На Туманному Альбіоні його справи йшли не дуже (38 матчів, шість голів), проте в "Байєрі", "Герті" і "Майнці" все було чудово. В останньому клубі він навіть зміг попрацювати під крилом Клоппа, перейшовши в "Ліверпуль" раніше самого Юргена. Добре справи йшли у Вороніна і в збірній. Він був основним футболістом на ЧС-2006, а також пограв на домашньому Євро-2012.

Олександр Гладкий. Цьому форварду належить кілька унікальних досягнень. По-перше, ви не знайдете футболіста, який за свою кар'єру встиг пограти у всіх "великих" українських клубах. А Сашко зумів! Розпочинав у "Металісті", транзитом через "Харків" потрапив у "Шахтар", потім були "Дніпро", "Карпати", "Динамо", "Чорноморець" і ось тепер "Зоря". В тому самому тріумфальному сезоні 2008/09 він став другим українським футболістом в історії, кому вдалось забити на Камп Ноу більше ніж один гол - Гладкий оформив дубль, а "Шахтар" переміг "Барсу" 3:2. Наразі він вперто наближається до 500 зіграних офіційних матчів і вже давно побив позначу в 100 забитих голів.

Олександр Головко. В 20 років він став першим чемпіоном України в складі "Таврії", відігравши у всіх матчах дебютного сезону. Через кілька років приєднався до "Динамо", в складі якого зупиняв найсильніших футболістів того часу, як то Рівалдо, Бергкамп, Рауль чи Анелька. Олександр був уособленням холоднокровності та спокою, футбольним інтелектуалом, без якого неможливо уявити успіхи "Динамо" та збірної України в кінці минулого тисячоліття. Зазвичай в ті часи говорячи про Головка тримали в голові й Ващука, разом з яким вони формували надзвичайно сильну пару центрбеків. Але рішення Владислава змінити Київ на Москву зіпсувало йому кінець кар'єри, що й унеможливило потрапляння до нашого списку.

Тімерлан Гусейнов для кількох нових поколінь вболівальників українського футболу може бути лише стрічкою в статистичних довідниках. А для тих, хто наживо спостерігав за становленням незалежного українського футболу - це справжня футбольна зірка. Його суперництво з Віктором Леоненком стало окрасою тоді ще Вищої ліги. Його бомбардирські подвиги ледь не затягнули одеський "Чорноморець" на вершину турнірної таблиці. Зрештою, моряки двічі ставали срібними, але й виграли національний Кубок. Ну а іменем Тімерлана Гусейнова з тих пір названо клуб, до якого приймають українських футболістів, які забивають 100 голів в офіційних матчах.

Андрій Гусін. Світла голова українського футболу. Опорник, про якого могли мріяти європейські топ-клуби не тільки 90-х років, але й сучасності. Один зі стовпів славнозвісного "динамівського" тотального футболу імені Валерія Лобановського. На ньому тримався центр поля, через нього розвивалися знамениті атаки "віялом". Майстер підкатів. Можливо, найкращий гравець українського футболу щодо уміння застосовувати цей захисний елемент. Андрій Гусін був дуже азартним, самовідданим, але водночас вдумливим гравцем. Його знаменитий гол у ворота збірної Греції у відборі до ЧС-2006 відбувся після перехоплення та миттєвої оцінки ситуації: поруч нікого, треба бити самому. Трагічно пішов з життя у віці 41-го року, але назавжди залишився з нами.

Олег Гусєв. Улюбленець київських трибун. Виступав за "Динамо" довгих 13 років, протягом яких неодноразово змінював позиції, граючи навіть лівого захисника, однак завжди зберігав високі самовіддачу та ефективність. У 2006-му Гусєв забив вирішальний пенальті в серії зі Швейцарією, який вивів Україну в чвертьфінал чемпіонату світу. Після того турніру Олега дуже хотів "Ліон", але Суркіс відмовився продавати. Як наслідок, Гусєв грав за "Динамо" аж до 2017-го. Був у нього у розрив "хрестів", і шалене зіткнення з Денисом Бойком з героїчними діями Джаби Канкави, и видатні голи "Ман Сіті" та "Шахтарю" - одним словом, легенда. Недивно, що з 2018-го Олег працює в структурі "Динамо".

Едмар був не перший легіонером, який отримав український паспорт. Але він був першим футболістом не з країн колишньої радянської імперії, який до того ж взяв паспорт не лише через бажання отримати преференції в розвитку своєї кар'єри. Едмар побудував сім'ю в Україні. Хоча, звісно, вболівальники люблять його не стільки за це, скільки за те, що додав відкритості та оптимізму суворому українському футболу. Його надійність та працездатність дозволяли харківському "Металісту" тривалий час носити горде звання третьої сили вітчизняної Прем'єр-ліги.

Олександр Зінченко. Один з найбільш неоднозначних гравців сучасного українського футболу, який хейтерів має не менше, аніж прихильників. Але на противагу Сашко може показати свою сторінку у Вікіпедії, де ми побачимо, що Зіна вже виграв усі трофеї в одній з найважчих футбольних країн світу, Англії, а місцевий чемпіонат брав тричі. Так, не завжди він грає в основі. Так, іноді здається, що він не тягне рівень "Ман Сіті" та й взагалі доводиться виходити на поле на незвичній позиції. Але чи не це прояв характеру, через який його й тримає у команді один із найкращих тренерів світу?

Євген Коноплянка. За 30 років український чемпіонат так і не став постачальником талантів для топ-ліг Західної Європи. Навіть попри благання вболівальників поїхати закордон заради власної кар'єри або збірної, більшість залишалися вдома через довгий карбованець та комфортні умови. Коноплянка мав стати початком нової ери. Проте згадуючи його, в середині присутнє легке розчаруванням, незважаючи на виграну в складі "Севільї" Лігу Європи та голи у двох матчах за Суперкубок Європи поспіль. Посередні справи в Іспанії та Німеччині не заважали йому залишатися ключовим виконавцем збірної. І нехай він мав у своєму активі лише швидкість, кілька фінти та посмішку, цього вже десяток років вистачає бути основним у збірній. Ех, якби не травми, то і на своєму третьому Євро у 2021-му міг би зіграти.

Олександр Кучер. Основний захисник найсильнішого "Шахтаря" в історії. Як правило, виходив в парі з Дмитром Чигринським, пізніше - з Ярославом Ракицьким. Відзначався непоступливістю, класною грою на другому поверсі, а також особливою зарядженістю на матчі з "Динамо", в яких часто відзначався і голами, і провокаціями. Зовсім трохи не дотягнув до позначки в 300 матчів за "Шахтар". Відбігав він і 120 хвилин в переможному для "Гірників" фіналі Кубка УЄФА-2009.

Андрій Пятов. Останній діючий футболіст "Шахтаря", який грав в знаменитому фіналі кубка УЄФА 2009 року. Уже тоді Андрій був основним в донецькому клубі, залишаючись ним протягом багатьох років. Пятов перейшов в "Шахтар" з "Ворскли" ще у 2007-му, довгі роки служачи команді вірою і правдою. 468 матчів і 23 завойованих трофеїв наводимо вам в якості доказів. Крім цього, Андрій був основним в національній збірній, за яку грав на двох чемпіонату Європи, а також з'їздив на Євро-2020 вже в якості капітана та символа. У Пятова бували темні періоди, проте якого б воротаря "Шахтар" не брав для конкуренції з ним, згодом Пятов доводив, що саме він - номер один в клубі. А така стабільність протягом стількох років говорить сама за себе.

Андрій Русол. Гравець з ідеальною репутацією та височезним інтелектом. Останній проявлявся у феноменальному вмінні Андрія опинятися в правильному місці не тільки в процесі захисту власних воріт, але й у чужому штрафному майданчику при розіграшах стандартів. Відмінно грав головою, володів класною першою передачею. Впродовж довгих років був лідером "Дніпра", який глобально так нічого і не виграв (третє місце чемпіонату, фінал Кубка України), але по праву вважався третьою силою в українському футболі. А ще Русол був частиною славного "Кривбасу" кінця дев'яностих - початку нульових, коли відбувалися знамениті дуелі криворіжців з "Пармою" та "Нантом" у Кубку УЄФА. У тих матчах не грав, а от на чемпіонату світу 2006, який закінчився для збірної України чвертьфіналом, був незамінною бойовою одиницею і став автором першого українського голу на великих турнірах.

Віктор Леоненко. Нині гострий на язик телеексперт свого часу був не менш гострим футбольним нападником. Гравець, біля чиїх ніг лежала сама "Барселона". Дубль у її ворота у 1993-у році в історичному розрізі важить не менш ніж дубль у ворота злісного ворога київського "Динамо" московського "Спартака" (осінь 1994-го). Багаторазовий чемпіон України та найкращий гравець України увійшов в історію ще й тим, що став першим "володарем" червоної картки у складі збірної України. Його перехід з московського "Динамо" до київського на початку дев'яностих, скасування дискваліфікації за протекцією найвищих державних мужів, пізніше - конфлікт з легендарним Валерієм Лобановським вже давно стали надбанням українського футбольного фольклору. Такі вони - справжні митці: здібні, неповторні, оригінальні, але водночас суперечливі та епатажні.

Олег Лужний. Залізний капітан українського футболу належав до того типу гравців, поруч з якими не страшно виходити на будь-якого суперника. Він сам був ТОП, який змушував партнерів грати краще. Не дивно, що Арсен Венгер запросив його до Арсеналу у віці 31-го року. Його не зупинив навіть той факт, що Романовичу довелось з нуля вчитись грати в лінію, хоча в Україні він завжди діяв у схемі з ліберо. Лужний був приречений на чемпіонство з Динамо, але й з Арсеналом зміг виграти найсильнішу лігу світу, а в своєму останньому матчі за канонірів у фіналі Кубка Англії зіграв в центрі захисту і допоміг здобути трофей. Як говорили ЗМІ та вболівальники, то був найкращий матч Олега Лужного в його лондонській кар'єрі.

Руслан Маліновський. Гравець, чия епоха триває. Вона у розпалі. Символ гармонійного розвитку футболіста - від третьої команди "Шахтаря" до основи одного з топ-клубів топ-чемпіонату. Символ нової генерації українського футбольного покоління, віддаленого від скелетів СРСР. Руслан Маліновський зробив себе сам. Він став прикладом для низки гравців, які заплуталися в павутинні вічних оренд з "Шахтаря"/ "Динамо" до середняків УПЛ чи представників не топових європейських чемпіонатів. Перший українець з часів Андрія Шевченка, який домігся всезагальної любові італійської футбольної публіки. Його голи дальніми ударами у ворота "Ювентуса", "Інтера" стали візитівкою, а вдалі виходи на заміну - одним з найсильніших козирів у рукаві авторитетного італійського тренера Гасперіні. Є одним з лідерів збірної України, яка домоглася історичного успіху на чемпіонаті Європи, вийшовши до чвертьфіналу.

Артем Мілевський. Артем Володимирович довів, що футбол в Україні також може бути медійним. Але для цього потрібно дуже багато працювати поза полем. Пригодами Артема цікавилась вся країна, це було окреме реаліті-шоу у грі. Скільки заробляє? У що одягнутий? Що їв, на якому авто їздить та з ким спить? Але й на полі Мілевський не був зайвим. Багато хто критикував форварда за те, що він мало забивав, хоча це не той тип форварда, який встановлює бомбардирські рекорди: на полі перед ним стояли інші завдання. Чи виправдав срібний призер молодіжного Євро-2006 усі аванси, які йому видавали? Однозначно ні. Але навряд чи ви не погодитесь, що його кар'єра вийшла дуже яскравою. Навіть зараз, під завісу активних виступів, Міля часу не гає та розвиває свій ютуб-канал, який дивляться більше, аніж проєкти багатьох інших ЗМІ та блогерів.

Сергій Ребров. Ідеальний напарник Шеви. Їхня зв'язка розривала ЛЧ в кінці 90-х, і роль Реброва у тому була величезна. Сергій відзначався прекрасним дальнім ударом, грою на другому поверсі, націленістю на ворота. А ще він чудово розумів маневри Шевченка, що й довів у протистоянні з "Реалом" весною 1999-го. Невдовзі Ребров, як і його напарник, вирішив спробувати себе в Європі, перейшов у "Тоттенгем", але суперзірки з нього не вийшло. Після того, як форвард виграв з "Фенербахче" чемпіонат Туреччини та провів сезон у складі "Вест Гему", у 2005-му Сергій повернувся в "Динамо", ще раз виграв з киянами чемпіонство, а далі поїхав у Росію, де навіть у ветеранському віці був одним з лідерів "золотого" "Рубіна" Курбана Бердиєва.

Олександр Рикун. В Україні дуже важко стати легендарним футболістом, не граючи за "Динамо" або "Шахтар". Проте Рикун увійшов до числа одиниць таких. Але футболіст завжди мав проблеми поза полем через порушення спортивного режиму, й ці історії вболівальники почасти згадують навіть регулярніше, аніж його гру. Проте, якщо Мілевський більше запам'ятався в Україні саме поза футболом, то Рикуну вдавалося творити дива на полі. Неймовірна техніка, неймовірне бачення поля, неймовірний пас - це була гра великого майстра, яким можна милуватися навіть зараз, коли він завершив кар'єру.

Руслан Ротань. Креативний центр команди. Футболіст з загостреним почуттям справедливості. Його спроби прижитися в "Динамо" та у закордонному футболі не увінчалися великим успіхом, але достатньо й того, що було у "Дніпрі" та збірній України. Він був лідером команди, яка не тільки чотири рази завойовували бронзові нагороди УПЛ (оцініть стабільність: вперше - у сезоні 2000/01; востаннє - у сезоні 2015/16), але й розбивала гегемонію "Шахтаря" та "Динамо" на перших двох позиціях турнірної таблиці. Був одним з творців унікального успіху "Дніпра", пов'язаного з виходом у фінал Ліги Європи вже після каденції Хуанде Рамоса. Неодноразово давав резонансні інтерв'ю, у яких намагався звернути увагу громадськості на проблеми українського футболу. На полі вирізнявся умінням віддати ключову передачу, а також сильним ударом. А його здатність загострювати зі стандартів стоїть на одному щаблі з такими майстрами як Валентин Белькевич, Сергій Назаренко, Олександр Рикун тощо.

Євген Селезньов. Свого часу уродженець Донеччини зробив все, щоб Гонсало Ігуаїн достроково завершив ігрову кар'єру. Аргентинець пообіцяв повісити бутси на цвях, якщо вилетить разом з "Наполі" в півфіналі ЛЄ. "Дніпро" пройшов далі. Обидва голи на цій стадії (по одному в Києві і Італії) забив саме Селезньов. Шкода, що в фіналі обіграти "Севілью" дніпрянам не вдалося, проте свій єврокубок Євген вигравав з "Шахтарем". Після "Дніпра" Селезньов поїздив по різних країнах, грав в Туреччині і Росії, але своїм стати не зумів. Зараз він повернувся в Україну, де перед ним одна мета - побити рекорд за голами в чемпіонаті. Знаючи характер, напористість і вміння пробивати пенальті, Євгену це цілком до снаги. І тоді сумнівів в його місці серед найкращих не залишиться.

Віктор Скрипник. Один з найкращих лівих захисників незалежної України. Визначальною для Віктора стала зустріч з німецьким фахівцем Берндом Штанге у "Дніпрі" в 1995-му. Під його орудою він досяг значного прогресу, а згодом, отримавши від тренера рекомендації, перейшов у "Вердер" за 1,5 млн марок. Як в Україні, так і в Німеччині Скрипник мав хорошу пресу за самовіддачу і характер; добре читав гру. Сумарно в футболці "Музикантів" Віктор відбігав 6,5 сезони, а завершив кар'єру у 2004-му, відразу після сенсаційного чемпіонства. В збірній України Скрипник втратив місце після стрімкого злету "Динамо" у 1997-му, але слід все одно залишив, забивши у ворота Словенії та Литви.

Тарас Степаненко. Опорник "Шахтаря" - один з вихідців футбольної школи Запоріжжя, яка подарувала нам чимало добротних гравців. Коли ми говоримо про Тараса, то перш за все відзначаємо його характер, непоступливість і бійцівські якості. У Степаненка присутні всі компоненти, якими повинен володіти ідеальний опорний півзахисник, і якщо вірити Йожефу Сабо, Тарас - один з найкращих гравців в Європі у своєму амплуа. В Україні всі його успіхи пов'язані з "Шахтарем" і збірною України. З клубом він завоював 21 трофей і грав в плей-офф ЛЧ, з національною командою грав на двох чемпіонатах Європи, на останньому доходив до чвертьфіналу. І якщо Тарас владнає питання з постійними травмами, то колекція його нагород точно поповниться.

Анатолій Тимощук. У 2013-му році Тимощук зробив те, що не вдалося Олександру Зінченку у 2021-му. Т-44 виграв Лігу Чемпіонів, ставши останнім українцем, який брав дану нагороду. За рік до цього він програв фінал ЛЧ з "Баварією", причому в тому фіналі він провів на полі всі 120 хвилин, не захотівши бити післяматчевий пенальті. Тімо підкорився не тільки головний єврокубок. Він не виграв з "Шахтарем" кубок УЄФА, але зумів це зробити в "Зеніті". Він був свідком першого українського чемпіонства "гірників", двічі брав "салатницю" в Німеччині і провів 144 матчі в складі національної збірної України. Погодьтеся, божевільний показник для уродженця міста Луцьк. Тимощук ніколи не вважався дуже талановитим гравцем, однак він довів, що, завдяки наполегливості та працездатності, можна добитися не менших висот.

Дмитро Чигринський. В українській історії не так багато гравців, за яких топ-клуби готові були викласти 25 мільйонів євро. Дмитро Чигринський - один з таких. Після класного сезону в "Шахтарі", який закінчився перемогою в кубку УЄФА, каталонський клуб зробив пропозицію, від якої важко відмовитися. Нехай в Іспанії у Дмитра справи йшли не дуже добре, і через рік він знову опинився в "Шахтарі", сам інтерес Пепа Гвардіоли до українця - дуже крута річ. У Чигринського були всі атрибути, щоб стати зіркою - шикарний перший пас, фізичні дані, довга зачіска і борода, проте травми так і не дали йому повноцінно розкритися. Останнім його клубом був грецький "АЕК", а зараз він знаходиться в статусі вільного агента. Чекаємо повернення на батьківщину?

Андрій Шевченко. Найкращий футболіст незалежної України з величезним відривом. Шевченко здобув світову славу в "Динамо" під орудою Валерія Лобановського, видавши низку історичних перфомансів в ЛЧ, як-от хет-трик у ворота "Барселони", голи "Реалу" та "Баварії". Влітку 1999-го Андрія викупив за 25 млн "Мілан", де він досяг футбольної зрілості; ставав найкращим бомбардиром Серії А, виграв Лігу чемпіонів, а у 2004-му отримав Золотий м'яч. Фатальним для Шеви виявився трансфер в "Челсі" у 2006-му; після нього він так і не повернув свою найкращу форму. В Україні, однак, Андрій лишився легендою: забив єдині голи України на Євро-2012, а згодом очолив збірну і дійшов з нею до чвертьфіналу Євро-2020.

В'ячеслав Шевчук. Це зараз гравець більше асоціюється із своїм інцидентом з поліцією, але більш стабільного лівого захисника в українському футболі ще потрібно пошукати. Шевчук не проходив Академію "гірників", а таким потрапити до першої команди "Шахтаря" набагато важче. Шлях був тернистим: через дубль, через третю команду, через трансфери до донецького "Металурга" та "Дніпра". Та він переконав босів "Шахтаря", що його потрібно повернути, та більше десяти років після цього вірою й правдою служив "оранжево-чорним", а в збірній навіть став капітаном. Падати нижче, граючи, наприклад, за "Минай", як вийшло у Мілевського, Шевчук не став та повісив бутси на цвях після закінчення контракту з донеччанами. І це теж варте поваги. Адже вкрай мало гравців спроможні реально оцінювати свої можливості та сили.

Олександр Шовковський. Найкращий голкіпер в історії Незалежної України. Впродовж своєї кар'єри СаШо зазнав як неймовірних злетів (півфінал Ліги чемпіонів та чвертьфінал чемпіонату світу), так і болісних падінь (сумнозвісний пропущений гол від збірної Словенії у плей-офф кваліфікації чемпіонату Європи 2000). Особливістю стало те, що кожен епізод, - незалежно від його характеристики, став невіддільною частиною образу Шовковського. І коли молодим голкіперам говорять "будь як Шовковський", мають на увазі й вміння здійснювати неймовірні сейви, й здатність стійко сприймати невдачі. Перший голкіпер, що не пропустив у серії пенальті жодного м'яча. З київським "Динамо" пережив часи зміни поколінь - від славних дев'яностих до невиразних 10-х років нового тисячоліття. А жирною крапкою в активній ігровій кар'єрі стало потрапляння до заявки збірної України на товариський матч з Францією у віці 45-и років.

Андрій Ярмоленко. Багаторічний лідер "Динамо" та збірної України, який досі грає на позиції правого вінгера. Розпочинав кар'єру в "Десні", де його помітили скаути киян і в 2007-му забрали до себе. Спочатку Андрія багато критикували за неоковирні дії, проте він швидко прогресував і вже в 2012-му був визнаний Футболістом року в Україні. Його візитна картка - зміщення й підкручений удар з лівої ноги. Всього на рахунку Ярмоленка 99 голів в УПЛ і ще 42 за збірну України, де він також є найкращим в історії асистентом. У 2017-му Андрій перейшов в "Борусію", згодом поїхав до найсильнішої ліги світу - АПЛ, але за кордоном успіху не досяг значною мірою через травми. Нагадати себе колишнього вийшло лише в збірній на Євро-2020, де Ярмола двічі забив і двічі віддавав на гол.

P.S. Під час підготовки матеріалу в редакції UA-Футбол було зламано чимало списів з приводу кандидатів до потрапляння в список. В ньому цілком могли б опинитись Сергій Закарлюка, Юрій Максимов, Олександр Чижевський, Олександр Горяїнов, Василь Сачко, Юрій Дмитрулін, Віталій Косовський, Андрій Несмачний, Олександр Ковпак, Сергій Назаренко, Іван Гецко, Сергій Мізін, Геннадій Зубов, Геннадій Орбу, Сергій Попов, Олег Шелаєв, Валентин Полтавець, Володимир Єзерський, Дмитро Михайленко та багато-багато інших.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
прем'єр-ліга

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
національна збірна україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
динамо (київ)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
шахтар (донецьк)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
чорноморець (одеса)

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
металіст (харьков)

# data[].attributes.attachment_link.title
30 років Незалежності - 30 футбольних зірок України

# data[].attributes.attachment_link.description
24-08-2021 ✅ Прем'єр-Ліга. Є ким пишатись: Україна святкує 30 років з дня відновлення Незалежності. Це майже третина століття - період часу, за який встигли вирости покоління, які й... ᐉ новини футболу ⚽ на UA-Футбол