# data[].attributes.headline
Авґуст Фройнд

# data[].attributes.subject
Авґуст Фройнд

# data[].attributes.body
докт. філософії, проф. хімії, відомий австрійський хімік-органік. Народився в сім’ї аптекаря у Кентах на Краківській землі. Студіював фармацію у Львові, а потім у Ляйпціґу. З 1858 р. працював асистентом у Львівському університеті, де отримав докторський ступінь. Потім з 1861 р. працював учителем ґімназії в Тернополі, а з 1869 р. – проф. Реальної школи у Львові. У 1872 р. очолив кафедру загальної і аналітичної хімії Технічної академії і став першим деканом школи технічної хімії. Досліджував бродильні процеси, склад і властивості  нафти, синтез і структуру кетонів тощо. Його праці про одержання триметикарбінолу, триметиленового спирту з гліцерину, про природу кетонів, фенілсірчисту і фенілсірчану кислоти та інші опубліковані у тогочасних австрійських і німецьких часописах. Найбільшими досягненнями проф. Фройнда стало відкриття синтезу циклопропану взаємодією 1,3-дибромпропану з натрієм (ця реакція з 1881 р. названа його ім’ям) і встановлення його структури, а також розроблення методу одержання кетонів і хлорангідридів за допомогою хлорорганічних сполук. Був авторитетним педагогом і науковцем, його п’ять разів обирали деканом і тричі ректором Політехніки.

# data[].attributes.headline
Юліан Медведський

# data[].attributes.subject
Юліан Медведський

# data[].attributes.body
докт. філософії, перший українець-професор Технічної академії, відомий геолог і петрограф, дослідник родовищ солей, нафти та інших корисних копалин у Галичині, громадський діяч. Народився у родині службовця в Перемишлі. Після закінчення ґімназії з 1864 до 1869 р. навчався на природничому факультеті Віденського університету, потім працював геологом у державному геологічному управлінні. У 1873 р. очолив кафедру мінералогії і геології у школі технічної хімії в Технічній академії, де пропрацював 39 років. Організував геологічну лабораторію та мінералогічний музей, започаткував регулярні геологічні експедиції, зібрав велику колекцію гірських порід і мінералів, яка була однією із кращих у Європі. Вивчав нафтові та соляні родовищ Карпатського реґіону. За результатами досліджень опублікував близько 100 наукових праць, підготував і видав низку підручників з мінералогії, петрографії, геології, причому частину з них своїм коштом.

Був одним із засновників і дійсним членом Наукового товариства ім. Шевченка, членом-співзасновником Польського товариства природознавців ім. Коперніка, дійсним членом Краківської академії здібностей, почесним членом Геологічного товариства в Санкт-Петербурзі, членом-кореспондентом Віденського геологічного закладу, членом Крайової гірничої ради тощо. Багато років редагував журнал “Kosmos”. Його тричі обирали деканом і тричі ректором. За час каденції ректором організував гірничі і металургійні курси та нафтовий відділ, ініціював створення трьох дослідницьких станцій: нафтової, керамічної і механічної. В знак подяки і визнання заслуг йому першому Львівська політехніка присвоїла звання Почесного професора, а невдовзі також вперше разом з п’ятьма іншими достойниками, серед яких була Марія Склодовська-Кюрі, – звання доктора honoris causa. На схилі літ проф. Медведський подарував НТШ свою наукову бібліотеку з понад 2000 томів, а свої заощадження у сумі 50 тисяч австрійських крон заповів на розвиток українського шкільництва, будову гуртожитків, стипендії біднішим студентам.

# data[].attributes.headline
Броніслав Павлевський

# data[].attributes.subject
Броніслав Павлевський

# data[].attributes.body
докт. філософії, проф. хімічної технології, різнобічний польський вчений, автор численних праць у галузях органічної хімії, гірничо-геологічній, пивоварінні та ін. Народився у Волові на Плоцькій землі, закінчив ґімназію у Варшаві, навчався у Варшавському університеті. Працював асистентом у Сільськогосподарсько-лісовому інституті в Пулавах (1877-1879), а потім повернувся у Варшавський університет. У 1881 р. переїхав до Львова, де став працювати на кафедрі хімічної технології Політехнічної школи асистентом. Після габілітації з хімічної технології був призначений у 1883 р. завідувачем кафедри, яким перебував до 1917 р. Розширив викладання технології неорганічних, органічних і харчових продуктів.

Відомі його роботи в галузях органічної хімії (про органічні кислоти і ароматичні сполуки, сечовину, тіосечовину, про залежність кольору сполук від їх будови тощо), гірничо-геологічній (аналіз цинково-олов’яних руд, озокериту з Трускавця, мінеральних вод з Буська, галицького каоліну і торфу, соленосної бохенської формації тощо), пивоварінні, хімічному обробленні деревини, шкіри та ін. У 1886-1891 роках керував Крайовою дослідницькою нафтовою станцією, де вивчав склад, властивості і технології перероблення нафти та озокериту, опублікував низку праць на цю тему, видав підручник, отже став засновником системних наукових досліджень у галузі нафтоперероблення в Політехнічній школі.

Тричі був обраний деканом факультету технічної хімії і двічі ректором. Був членом Крайової промислової комісії і Крайової гірничої ради, радником м. Львова і головою міської технічної комісії, членом і одним з керівників Політехнічного товариства у Львові та Польського товариства природознавців ім. Коперніка, багаторічним редактором журналу “Czasopismo Techniczne”.

# data[].attributes.headline
Роман Залозецький-Сас

# data[].attributes.subject
Роман Залозецький-Сас

# data[].attributes.body
докт. філософії, проф. надзв., засновник української науки про нафтоперероблення, громадський діяч. Народився в родині греко-католицького священника у м. Болехові. Навчався у школах в Стрию, Чернівцях, Кремсі (Австрія); студіював хімію спершу у Віденській, а потім (1882-1884) у Львівській політехніках. Після закінчення навчання розпочав наукову і навчальну діяльність на посаді асистента кафедри хімічної технології, де під керівництвом проф. Павлевського захистив докторську дисертацію. З 1888 до 1916 р. був приватним доцентом з технології нафти і озокериту, а з 1891 до 1916 р. керував Крайовою дослідницькою нафтовою станцією. У 1905 р. став титулярним надзвичайним професором. Водночас з 1887 до 1914 р. працював професором хімії Торгівельної академії у Львові.

Розробив теоретичні і технологічні основи нафтопереробної справи, став одним із засновників геохімії нафти, здобув репутацію провідного науковця з технології нафти не лише в Австро-Угорщині, а й у цілій Європі, тривалий час був представником французьких і англійських нафтових фірм у Галичині. Теоретичні розробки успішно застосовував на практиці. Лише з питань технології нафти опублікував за неповними даними 106 наукових праць, написав підручник, зініціював створення і тривалий час редагував часопис “Nafta”.

Завдяки великій працездатності та всебічній ерудиції Р. Залозецького призначали і обирали на відповідальні посади у державних та громадських організаціях – був членом Віденського патентного управління, судовим експертом, членом Залізничної ради, послом до Галицького сейму, почесним британським консулом у Львові, радником Міністерства громадських робіт у Відні, член-кореспондентом Російського технічного товариства в Санкт-Петербурзі тощо. Створював у Галичині українські наукові та господарські організації. Був дійсним членом Наукового товариства ім. Шевченка, засновником і першим директором Торгівельної школи при “Просвіті”, головою товариства “Сільський господар”, очолював Українське технічне товариство, де зосередив роботу на захист української мови в технічних установах Галичини. Значний вклад Р. Залозецького у розвиток української термінології в нафтовій галузі.