# data[].attributes.headline
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Кісілішин Олексій

# data[].attributes.subject
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Кісілішин Олексій

# data[].attributes.body
Олексій Кісілішин, позивний Лев, загинув 29 липня 2022 року під час російського теракту в Оленівській колонії, що на Донеччині.
Олексій народився і виріс у Маріуполі. Після школи здобув фах електрогазозварника в місцевому професійно-технічному училищі №99. З раннього дитинства опікувався знедоленими тваринами. Згодом став відомим зоозахисником і кіпером – доглядальником тварин, не лише в рідному Маріуполі, а й у всій Україні. Відкрив приватний центр реабілітації диких тварин.
«Сильніше за тварин Олексій любив лише сім'ю та Україну, за яку віддав життя. Пишаюся тобою, синку. Назавжди у серці…» – написала його мама Ганна Володимирівна.
«Олексій був доброю і відкритою людиною», – додав батько Олександр Григорович.
Читати далі українською:
https://memorial.ua/.../militaries/kisilishyn-oleksii-1965
Читати далі англійською:
https://telegra.ph/Oleksii-Kisilishyn-07-25

# data[].attributes.headline
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк  Гринько Олександр Іванович

# data[].attributes.subject
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк  Гринько Олександр Іванович

# data[].attributes.body
Гринько Олександр Іванович (позивний «Гриня») народився 23 листопада 1982 року в Маріуполі. Він долучився до лав полку «Азов» у 2015 році. Був

сапером інженерно-саперної роти та інструктором з мінно-вибухової справи. Далі займав  посаду командира відділення зв’язку мінометної батареї взводу управління.

Читати далі українською:
https://mariupol-rda.gov.ua/news/1744105158/

# data[].attributes.attachment_link.title
Гринько Олександр.JPG

# data[].attributes.headline
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк  Зусін Сергій

# data[].attributes.subject
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк  Зусін Сергій

# data[].attributes.body
Старший солдат Сергій Зусін, позивний Рассел, загинув 29 липня 2022 року в Оленівці Донецької області. Російські військові стратили його разом з іншими побратимами в колонії, підірвавши один із бараків. Сергієві був 41 рік. Він народився у Маріуполі. У Сергія залишилися мати, син від першого шлюбу та наречена.

Читати далі українською:

https://www.victims.memorial/people/serhii-zusin

Читати далі англійською:

https://telegra.ph/Serhii-Zusin-01-30

# data[].attributes.headline
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Артеменко Станіслав Олександрович 

# data[].attributes.subject
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Артеменко Станіслав Олександрович 

# data[].attributes.body
Захисник Маріуполя Станіслав Артьоменко, позивний Схід, загинув 29 липня 2022 року під час вибуху у в'язниці тимчасово окупованого селища Оленівка на Донеччині. Воїну було лише 25 років.

Станіслав родом з міста Краматорськ Донецької області. Навчався на програміста, але не встиг здобути повну вищу освіту. Дуже любив бігати та займатися спортом. Особливо – боксом, навіть виступав на професійному рингу.

Читати далі українською:

https://www.victims.memorial/people/stanislav-artomenko

Читати далі англійською:

https://telegra.ph/Stanislav-Artomenko-04-14

# data[].attributes.headline
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Аганін Микола Володимирович 

# data[].attributes.subject
Жертви воєнного злочину в Оленівці: наш земляк Аганін Микола Володимирович 

# data[].attributes.body
Старший солдат Микола Аганін, позивний Матрос, загинув у ніч на 29 липня 2022 року в Оленівці Донецької області. Російські військові стратили його разом з іншими побратимами в колонії, підірвавши один із бараків. Захиснику був 61 рік.

Микола народився в селі Порохня Новоазовського району Донецької області. Здобув середню спеціальну освіту за професією електрогазозварювальника. Разом із дружиною виховував трьох дітей. Радів онукам. А їх – шестеро.

«Батько був щирою, неконфліктною людиною, гарним співрозмовником, чуйним і люблячим чоловіком, батьком і дідусем. Захоплювався риболовлею», – розповідає донька Марина.

Читати далі українською:

https://www.victims.memorial/people/mykola-ahanin

Читати далі англійською:

https://telegra.ph/Mykola-Ahanin-05-18

# data[].attributes.headline
Реконструкція подій масового вбивства полонених азовців Медійної ініціативи за права людини 

# data[].attributes.subject
Реконструкція подій масового вбивства полонених азовців Медійної ініціативи за права людини 

# data[].attributes.body
28 липня 2025 року виповнюється третя річниця жахливого теракту в Оленівці, коли були страчені військовополонені «азовці». 54 чоловіки — молодих відданих бійців, люди, які були вірні присязі, загинули беззбройні, з порушенням всіляких домовленостей і конвенцій.

Вшановуючи пам'ять загиблих, Верховна Рада встановила в Україні 28 липня щорічним Днем вшанування пам’яті захисників і захисниць України, учасників добровольчих формувань, а також цивільних осіб, які були страчені, закатовані або загинули в полоні.

До Дня пам’яті Захисників та Захисниць України, учасників добровольчих формувань та цивільних осіб, які були страчені, закатовані або загинули у полоні, публікуємо онлайн-презентацію розслідування Медійної ініціативи

за права людини «Воєнний злочин в Оленівці: реконструкція подій масового вбивства полонених азовців». Із повним текстом публікації про події, які відбулися три роки тому, уночі з 28 на 29 липня 2022 р., можна прочитати за покликанням: https://mipl.org.ua/voyennyj-zlochyn-v-olenivczi-rekonstrukcziya-podij-masovogo-vbyvstva-polonenyh-azovcziv/?fbclid=IwY2xjawLv3jBleHRuA2FlbQIxMABicmlkETFqMHFPMjlQOVpVMk05Z3hIAR5j1uh8_THJ3QCodaGhrkPzhAyy1_7P4W8xxyNcuTNxECVpbT0gPiCRMQU00g_aem_qBBUa65HSbyIF6hCRm4xAg

# data[].attributes.headline
Микола Савосік

# data[].attributes.subject
Микола Савосік

# data[].attributes.body
17 лютого 2024 р. українські військові змушені були залишити свою позиції та відійти від Авдіївки . Але на позиції "Зеніт" залишилось шість бійців 110-ї окремої механізованої бригади ЗСУ імені генерал-хорунжого Марка Безручка. П'ять із них були поранені. Їх не могли евакуювати через щільний вогонь. Але з ними залишився кулементник Микола Савосік родом із Рівненщини. Він не був поранений, але побратимів залишити не зміг. Він прикрав їх вогнем, поки не закінчилися набої. Потім дядько бійця Руслан Савосік розповів: "16 лютого Микола подзвонив до моєї доньки. Він з нею попрощався, бо був у повному оточенні. Той говорив, що тримає у руках гранату. Він казав, що один залишився цілим та ходить повз поранених та убитих та не знає, що йому робити". 19 лютого 2024 р. з'явилася інформація, що разом із пораненими побратимами Микола Савосік був розстріляний противником.

Покликання: https://volodymyrets.city/articles/344689/zagiblogo-gerojski-v-avdiivci-voina-zhurnalisti-identifikuvali-yak-zemlyaka-za-prizvischem

# data[].attributes.attachment_link.title
Микола Савосік.JPG

# data[].attributes.headline
Едуард Хатмуллін

# data[].attributes.subject
Едуард Хатмуллін

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  1970 р., м.Костянтинівка Донецької області.

Дата та місце загибелі: 30 квітня 2024 року, біля с.Синьківка Харківської області.

У 2014 р. став волонтером і спрямував свій бізнес на допомогу українським військовим. Заснував громадську організацію «Схід та Захід єдині». Після початку повномасштабного російського вторгнення Едуард Хатмуллін приєднався  до добровольчого підрозділу «Санта», служив у 57 ОМБр ім. Костя Гордієнка. 30 квітня 2024 р. він загинув поблизу с. Синьківка на Харківщині при спробі винести загиблих побратимів.

Покликання: https://svoi.city/articles/358966/vin-buv-patriotom-volonterom-ta-muzhnim-voinom-na-fronti-zaginuv-eduard-hatmullin-z-kostyantinivki

# data[].attributes.attachment_link.title
Едуард Хатмуллін.JPG

# data[].attributes.headline
Денис Іванов

# data[].attributes.subject
Денис Іванов

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  22 травня 1986 року, м.Краматорськ Донецької області.

Дата та місце загибелі: 28 червня 2023 року, Запорозька область.

Військовий медик. Загинув 28 червня 2023 р. при штурмі позицій противника в Запорізькій області. За спогадами учасників бою, він віддав своє місце у транспортному засобі медичної евакуації пораненим і залишився на позиції під ворожим обстрілом.

Покликання: https://www.kramatorsk.info/view/298958

# data[].attributes.attachment_link.title
Денис Іванов.JPG

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  1963 р., м.Маріуполь Донецької області.

Дата та місце загибелі: 11 жовтня 2023 року, біля н.п. Нью-Йорк Донецької області.

У 2014 – 2015 рр. у складі ОЗСП «Азов» брав участь у звільненні Маріуполя, у Широкинській операції. Після початку повномасштабного російського вторгнення вступив до лав Маріупольського ТРО. Із важкими пораненнями опинився в госпиталі на території заводу «Азовсталь». У травні 2022 р. потрапив у полон, пройшов Оленівку. Повернувся на Батьківщину після 200 днів ув’язнення. За три місяці, не дочекавшись повного одуження, повернувся до побратимів. Боронив Україну у складі 109-ї окремої бригади Сил територіальної оборони ЗСУ.

Підписати петицію про присвоєння почесного звання Героя України: https://petition.president.gov.ua/petition/232938

# data[].attributes.attachment_link.title
Дубик_фото.JPG

# data[].attributes.headline
Валерій Серебров

# data[].attributes.subject
Валерій Серебров

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  29 вересня 1995 року, с.Новодонецьке Донецької області.

Дата та місце загибелі: 23 травня 2024 р., Донецька область.

Випускник Новодонецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів № 16, Олександрівського професійного аграрного ліцею. Працював у Республіці Польща, але після початку повномасштабного російського вторгнення повернувся на Батьківщину та вступив до лав Національної гвардії України. Воював у лавах 2-ї окремої Галицької бригади НГУ. Загинув, захищаючи рідну Донеччину.

Покликання: https://city-adm.lviv.ua/news/society/public-sector/301839-zavtra-lviv-poproshchaietsia-iz-zakhysnykamy-dmytrom-baboiu-ta-valeriiem-serebrovym

# data[].attributes.attachment_link.title
Серебров_фото.JPG

# data[].attributes.headline
Артем Крикун

# data[].attributes.subject
Артем Крикун

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  9 серпня 1985 року, м.Красногорівка Донецької області.

Дата та місце загибелі: 22 червня 2024 року, біля с.Симинівка Чугуївського району Харківської області.

У 2018 – 2021 рр. за контрактом служив у полку «Азов». Після початку повномасштабного російського вторгнення перевіз родину до м. Радехів і був інструктором добровольчого формування місцевої територіальної громади. Вступив у ряди 503 батальйону морської піхоти. У складі 25 ОПДБр  брав участь у боях на Донеччині (Марʼїнка, Піски, Урожайне), а також на Херсонському напрямку.

Покликання: https://antikor.com.ua/articles/709563-na_fronte_pogib_komandir_kotoryj_proshel_desjatki_gorjachih_tochek

# data[].attributes.attachment_link.title
Крикун_фото.JPG

# data[].attributes.headline
Артем Гегешко

# data[].attributes.subject
Артем Гегешко

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  25 грудня 1991 року, Волноваський район Донецької області.

Дата та місце загибелі: 2 липня 2024 року, поблизу н.п.Іванівське Донецької області.

У 2020 р. добровольцем вступив на службу в 24 ОШБ «Айдар». На початку повномасштабного російського вторгнення брав участь у боях за Старогнатівку Волноваського р-ну Донецької обл. Із кінця 2022 р. батальйон «Айдар» увійшов до складу 5-ї окремої штурмової бригади. З того часу Артем Гегешко разом з побратимами воював на Бахмутському напрямку. Загинув у віці 33 роки внаслідок обстрілу противника.

Більше інформації: https://varta1.com.ua/news/u-nedilyu-lvivshchina-poproshchaietsya-z-geroiem-artemom-gegeshkom_384502.htm

# data[].attributes.attachment_link.title
Гегешко_фото.JPG

# data[].attributes.headline
Олександр Чабан

# data[].attributes.subject
Олександр Чабан

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
17 серпня 1987 року, м.Краматорськ Донецької обл.

Дата загибелі та місце загибелі:
20 липня 2022 року, с.Гракове Харківської обл.

Випускник Краматорського ЗЗСО № 22 з профільним навчанням ім. М.М.Крупченка. Закінчив соціологічний факультет Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна. Навчався в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Із 2014 р. захищав Україну, ветеран АТО. Після початку повномасштабного російського вторгнення воював у лавах 92-ї окремої механізованої бригади. Загинув 20 липня 2022 р.  у боях на Харківщині. Був командиром групи, яка підбила декілька ворожих танків. Коли група потрапила під обстріл, прикрив своїм тілом побратима.

Джерело:

https://karazin.ua/news/zahynuv-zakhyshchaiuchy-ukrainu-vypusknyk-sotsiolohichnoho/

https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A7%D0%B0%D0%B1%D0%B0%D0%BD_%D0%9E%D0%BB%D0%B5%D0%BA%D1%81%D0%B0%D0%BD%D0%B4%D1%80_%D0%9E%D0%BB%D0%B5%D0%BA%D1%81%D0%B0%D0%BD%D0%B4%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87

# data[].attributes.headline
Олександр Коровний

# data[].attributes.subject
Олександр Коровний

# data[].attributes.body
Дата та місце народження: 1993 рік, м. Слов’янськ Донецької обл.

Дата загибелі та місце загибелі: 18 січня 2023 р., біля м.Бахмут Донецької обл.

Випускник хіміко-технологічному коледжу (нині Слов'янський фаховий коледж індустрії та фармації). Згодом закінчив фізико-математичний факультет Донбаського державного педагогічного університету. Після початку повномасштабного російського вторгнення евакуювався зі Слов’янська спочатку до Хотина, потім - до с.Кочубіїв Каменець-Подільського району Хмельницької області. Відразу звернувся до військкомату, але йому кілька разів відмовляли через статус  сироти. У серпні 2022 р. усе ж такі потрапив до лав Збройних сил України. Загинув під час час виконання бойового завдання 18 січня 2023 р. у боях під Бахмутом.

Джерело:

https://glavcom.ua/country/society/khvilina-movchannja-zhadajmo-dobrovoltsja-oleksandra-korovnoho-zi-slovjanska-914975.html

https://life.pravda.com.ua/projects/prykhysty-svoyikh/2023/02/11/252790/

# data[].attributes.headline
Гасанов Марат Ельхан Оглі

# data[].attributes.subject
Гасанов Марат Ельхан Оглі

# data[].attributes.body
Дата народження та місце мешкання на 24.02.2022 р.:
30 листопада 1993 року, м. Маріуполь Донецької обл.

Дата загибелі та місце загибелі:
10 березня 2023 р., с. Сєверне Очеретинської селищної територіальної громади Покровського р-ну Донецької області.

Закінчив 9 класів у Маріупольській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 31. Отримав спеціальність кухаря в місцевому училищі. Потім став матросом, ходив у рейси. Після початку повномасштабного російського вторгнення виїхав із батьками з Маріуполя до Кіровоградської області. Був мобілізований, став навідником  десантно-штурмової роти військової частини А1965. Під час служби Марат отримав поранення. Після лікування повернувся на фронт. Матрос Марат Гасанов героїчно загинув 10 березня 2023 року під час бою біля н.п.Сєверне під Авдіївкою.

Джерело:

https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-10807

https://zlatopil.com/all-news/zahysnyky-z-gromad-kirovogradshhyny-viddaly-zhyttya-za-ukrayinu

# data[].attributes.headline
Максим Кліменко

# data[].attributes.subject
Максим Кліменко

# data[].attributes.body
Дата народження та місце народження: 13 березня 1988 року, м. Маріуполь Донецької області.

Дата загибелі:  28 лютого 2023 року, поблизу с.Червонопопівка Луганської області.

До початку повномасштабного російського вторгнення Максим Кліменко працював на Маріупольському металургійному комбінаті імені Ілліча. Наприкінці березня 2022 р. Йому вдалося вивезти дружину та маленького сина з блокадного Маріуполя до Рівного. Тут чоловік влаштувався на роботу ливарником, став на облік у військоматі. У листопаді 2022 р. був мобілізований до лав Збройних сил України. Загинув 28 лютого 2023 р. у бою на Луганщині.

Джерело:

https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-11015

https://www.0629.com.ua/news/3563457/u-rivnomu-poprosalisa-iz-zagiblim-na-fronti-mariupolcem-maksimom-klimenkom-foto

# data[].attributes.headline
Володимир Гагарін

# data[].attributes.subject
Володимир Гагарін

# data[].attributes.body
Місце мешкання на 24.02.2022 р.:
м. Маріуполь Донецької області.

Дата загибелі: 19 лютого 2023 р.

До початку повномасштабного російського вторгнення працював доцентом кафедри наноінженерії у галузевому машинобудуванні Приазовського державного технічного університету (м. Маріуполь). Кандидат технічних наук, розробляв новітні технології поверхневого зміцнення для великих сталевих виробів промисловості. Брав участь в екологічних акціях. Активіст координаційного центру патріотичних сил «Новий Маріуполь» (із 2014 р.). У березні 2022 р. Володимиру Олександровичу Гагаріну вдалося вивезти родину з блокадного Маріуполя до Дрогобича (Львівська обл.).У квітні 2022 р. добровільцем приєднався до лав Збройних сил України, воював на Херсонському напрямі.

Джерело:

https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-10700

https://freeradio.com.ua/khvylyna-movchannia-zhadaimo-vykladacha-z-mariupolia-volodymyra-haharina-iakyi-zahynuv-na-fronti/

# data[].attributes.headline
Дмитро Майджи

# data[].attributes.subject
Дмитро Майджи

# data[].attributes.body
Дата народження та місце народження:    26 вересня 2000 року, смт. Велика Новосілка Донецької обл.

Дата та місце загибелі:

23 квітня 2023 року, м.Авдіївка Донецької обл.

Випускник Великоновосілківського професійного ліцею за спеціальністю тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва. Після початку повномасштабного російського вторгнення захищав Україну в лавах ЗСУ. Загинув в боях за Авдіївку, яка стала однією з головних цілей повномасштабного російського вторгнення з лютого 2022 р., утім і досі знаходиться під контролем українських військовослужбовців.

Джерело: https://suspilne.media/456945-pid-avdiivkou-zaginuv-vijskovij-z-doneccini/

# data[].attributes.headline
Володимир Бублик

# data[].attributes.subject
Володимир Бублик

# data[].attributes.body
Дата народження та місце народження:    17 листопада 1980 року, м.Краматорськ Донецької обл.

Дата та місце загибелі:

26 липня 2023 року, с.Урожайне Великоновосілківської селищної громади Донецької обл.

До початку повномасштабного російського вторгнення працював кранівником на Новокраматорському машинобудівному заводі. У 2022 р. пішов захищати Україну.

Володимир Бублик загинув 26 липня 2023 року у селищі Урожайне Великоновосілківської селищної громади Волноваського району Донецької області. У нього залишилися дружина та дві неповнолітні доньки. Ціною свого життя Володими Бублик та його побратими не дали противнику прорватися з півдня (на Новопавлівському напрямку) до Покровська й Добропілля.

Джерело:

https://obs.in.ua/news/novosti-kramatorska/27329-u-kramatorsku-pokhovali-vijskovosluzhbovtsya-volodimira-bublika

# data[].attributes.headline
Станіслав Савочка

# data[].attributes.subject
Станіслав Савочка

# data[].attributes.body
Дата народження та місце народження:

3 грудня 1996 року, м.Вугледар Донецької області.

Дата та місце загибелі:

22 липня 2023 року, Луганська область.

Випускник Вугледарської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Вугледарської міської ради. Здобував освіту у Донецькому професійному гірничому ліцеї. Через виняткову любов до тварин певний час працював адміністратором у цирку. Був актором та адміністратором мобільшного лялькового театру. Із початком повномасштабного російського вторгнення добровільно вступив до лав Збройних Сил України. Воював  у складі 66-ї окремої механізованої бригади Корпусу резерву Сухопутних військ.

Джерело:

https://zahid.espreso.tv/lviv-poproshchaetsya-iz-zagiblimi-voinami-24-i-ta-66-i-brigad

# data[].attributes.headline
Павло Камишанов

# data[].attributes.subject
Павло Камишанов

# data[].attributes.body
Дата народження та місце мешкання на 02.2022:

27 серпня 1977 року, м.Добропілля Донецької області.

Дата та місце загибелі:

5 лютого 2023 року, м.Вугледар.

Мав значний військовий досвід – служив у миротворчому українському контингенті в Іраку та С’єрра-Леоне. Двічі служив за контрактом під час проведення АТО/ООС. Зокрема, в мережі можна прочитати його інтерв’ю 2017 року про порушення бойовиками «Минських домовленостей» про відвід військової техніки та обстріли Мар’їнки Донецької області. Після початку повномасштабного російсьтериторіальної обороникого вторгнення  боронив Україну в лавах  109-ї бригади. Загинув під час обстрілу позицій поблизу Вугледара - однієї з найгарячіших точок війни з російськими окупантами.

Джерело: http://dobrepole.esy.es/pavlo-komyshanov/

# data[].attributes.headline
Мурат Умаров

# data[].attributes.subject
Мурат Умаров

# data[].attributes.body
Дата народження:  24 липня 1966 року (потребує уточнення).

Дата та місце загибелі: 10 травня 2022 р., с.Новомихайлівка Покровського району Донецької області.

До початку повномасштабного російського вторгнення мешкав у м. Краматорськ Донецької області. Працював на оптовій базі «Діад» та водієм на краматорському шлаковому кар'єрі. Був мобілізований до лав 54-ї окремої механізованої бригади імені гетьмана Івана Мазепи. Майже відразу 56-річний Мурат Умаров потрапив на передову поблизу Мар’їнки. 10 травня 2022 р. позиції бригади були спочатку обстріляні ворожими літаками, потім в атаку пішли російські танки. Мурат Умаров залишився прикривати відхід побратимів– він загинув, але  врятував життя 27 бійців.

Джерело: https://www.victims.memorial/people/murat-umarov ; https://www.kramatorskpost.com/voni-boronili-ukrayinu-viiskovosluzbovci-z-kramatorska-yaki-zaginuli-na-viini_84652

# data[].attributes.headline
Михайло Рязанцев

# data[].attributes.subject
Михайло Рязанцев

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:  1982 рік, м. Краматорськ Донецької області.

Дата та місце загибелі: березень 2022 р., поблизу м.Мар’їнка Донецької області.

Випускник Донбаської державної машинобудівної академії. Після строкової військової служби працював на заводі автогенного обладнання «Донмет» інженером. У 2014 р. Був призваний до лав Збройних сил України. Був учасником АТО з квітня 2015 по серпень 2016 р. Потім, до початку повномасштабного російського вторгнення, працював на заводі «Донмет» начальником відділу поставки. «Донмет».  25 лютого 2022 р. знову став на захист України. Командир взводу управління безпілотними розвідувальними апаратами 54-ї ОМБр імені гетьмана Івана Мазепи. Воював під Волновахою, потім Мар’їнкою. Родина отримала повідомлення про його загибель 27 березня 2022 р.

Джерело: https://www.kramatorskpost.com/v-boyax-pid-maryinkoyu-zaginuv-viiskovosluzbovec-z-kramatorska-u-nyogo-zalisilisya-druzina-i-dvoje-ditei_84604

# data[].attributes.headline
Олександр Тесленко

# data[].attributes.subject
Олександр Тесленко

# data[].attributes.body
Місце народження:  м. Краматорськ Донецької області.

Дата та місце загибелі: 24 березня 2022 р., біля м.Мар’їнка Донецької області.

Працював в структурному підрозділі Державної служба України з надзвичайних ситуацій України. Із початком повномасштабного російського вторгнення одним із перших став на захист Батьківщини. Загинув в результаті ворожого обстрілу поблизу м. Мар'їнки на Донеччині.

Джерело: https://www.victims.memorial/people/oleksandr-teslenko-

https://www.kramatorskpost.com/na-viini-zaginuv-kramatorec-oleksandr-teslenko_84620

# data[].attributes.headline
Олександр Корнєєв

# data[].attributes.subject
Олександр Корнєєв

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
1986 рік, м. Донецьк.

Дата та місце загибелі:
21 березня 2022 р., поблизу м.Мар’їнка Донецької області.

Випускник Донецького професійно-технічного училища за фахом електрозварник. У 18 років переїхав до Маріуполя. Згодом закінчив Кінологічний навчальний центр Державної прикордонної служби України. Брав участь в АТО / ООС з 2014 р. Отримав поранення (2015), але після лікування та реабілітації повернувся на фронт. На момент початку повномасштабного   російського вторгнення був військовослужбовцем 1-го (Донецького) прикордонного загону, обіймав посаду інспектора кінологічного відділу. Прикордонник Олександр Корнєєв загинув 21 березня 2022 р. поблизу м. Мар’їнка, потрапивши під  ворожий танковий обстріл.

Джерело: https://www.victims.memorial/people/oleksandr-kornieiev

https://isport.ua/ua/football/ukraine/7233687-paren-iz-mariupolya-poteryavshij-ottsa-i-dom-prigotovil-uzhin-dlya-shakhtera

# data[].attributes.headline
Геннадій Колісник

# data[].attributes.subject
Геннадій Колісник

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
18 лютого 1979 р., м.Краматорськ Донецької області.
Дата та місце загибелі:
28 грудня 2022 р., м.Бахмут Донецької області.

Випускник ДВНЗ «Донбаський державний педагогічний університет» (2002), за фахом - учитель фізичної культури. Захоплювався гірським туризмом, мав перший спортивний розряд і був спортивним суддею першої категорії. У 2014 р. очолив Донецький обласний центр туризму та краєзнавства, переміщений до Краматорська. Був одним з організаторів всеукраїнської дитячо-юнацької військово-патріотичної гри «Сокіл» («Джура») на Донеччині, допомагав пластовому руху. Після початку повномасштабного російського вторгнення мав право виїхати за кордон, оскільки був батьком трьох неповнолітніх дітей (дружина померла). Але пішов служити до лав Збройних сил України, довівши життям вірність патріотичним переконанням. Загинув 28 грудня 2022 року у боях під Бахмутом.

Джерело: https://octk.com.ua/news/show/bortsi-za-sobornu-ukrayinu
https://svoi.city/articles/263040/pid-bahmutom-zaginuv-gennadij-kolisnik

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
8 грудня 2002 р., м.Краматорськ Донецької області.
Дата  загибелі:
14 грудня 2022 р.

Випускник Краматорського ЗЗСО № 10. У 2020 р. вступив до Харківського національного університету імені Василя Каразіна на факультет геології, географії, рекреації і туризму. Активно займався спортом, зокрема, футболом. З першого дня повномасштабного вторгнення в Україну шукав можливість потрапити на фронт, і вже 28 лютого 2022 р. і став стрільцем 120-го окремого батальйону територіальної оборони 113-ї бригади ТРО ЗСУ. У травні 2022 р. Військове з’єднання Єгора було переведено з Харкова до Донецької області, тримало оборону поблизу Святогірська, Долини, Богородичного. Із листопада 2022 р. Єгор і його побратими воювали на Бахмутському напряму біля н.п. Курдюмівка, Біла гора. 10 грудня 2022 р. юнак, якому тільки виповнилося 20 років отримав важке осколкове поранення голови. Через чотири дні він помер у лікарні.

Джерело: https://www.victims.memorial/people/yehor-shumaiev

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
1999 р., м.Краматорськ Донецької області.
Дата та місце загибелі:
7 серпня 2022 р., поблизу Бахмута Донецької області

Студент дорожньо-будівельного факультету Харківського національного автомобільно-дорожнього університету (І курс магістратури). Брав участь у громадсько-політичній діяльності у складі харківського осередку «Національного корпусу». Після початку повномасштабного російського вторгнення добровільно пішов на фронт. Загинув при виконання бойового завдання на Бахмутському напряму під час ворожого мінометного обстрілу.

Джерело:  https://www.kramatorskpost.com/na-baxmutskomu-napryamku-zaginuv-viiskovosluzbovec-z-kramatorska-iomu-bulo-23-roki_84811
https://dn.gov.ua/news/zagalnonacionalna-hvilina-movchannya0203

# data[].attributes.headline
Ілля Ахметгарєєв

# data[].attributes.subject
Ілля Ахметгарєєв

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
28 листопада 1990 р., м.Бахмут Донецької області.
Дата та місце загибелі:
16 вересня 2022 р., м.Бахмут Донецької області.

Служив у 88-й державній пожежно-рятувальній частині 8-го державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій (Бахмут). Гравець футзальнього клубу «Бахмут-Агро». Захоплювався рибальством і посів 2-ге місце на змаганнях «Feeder October Fest 2021». Від початку повномасштабного російського вторгнення брав участь у рятуванні цивільних громадян. 16 вересня 2022 р. розбирав завали в напівзруйнованому 5-поверховому будинку, де, за попередньою інформацією, могли знаходитися 5 осіб. У цей час російські війська завдали повторного ракетного удару, унаслідок якого він загинув. Герой України (2023, посмертно).

Джерело: https://www.victims.memorial/people/illia-akhmetharieiev

# data[].attributes.headline
Сергій Нікітін

# data[].attributes.subject
Сергій Нікітін

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
7 липня 1976 р., м.Краматорськ.
Дата та місце загибелі:
23 липня 2023 р.,  с.Площанка Луганської області.

Випусник будівельного училища. Займався футболом, боротьбою та боксом. У 1994 р. проходив строкову військову службу. У 2016 р. за контрактом доєднався до 36-ї бригади морської піхоти, де обіймав посаду головного сержанта взводу вогневої підтримки. Був нагороджений орденом «За мужність». У 2018 р. переїхав до с. Соколівка на Чернігівщині.  У квітні 2022 р. пішов на фронт, служив у 66-й ОМБР на посаді інструктора. Загинув під час виконання бойового завдання біля н.п.Площанка Сватівського району Луганської області.

Джерело:  https://suspilne.media/541573-na-cernigivsini-poprosalisa-z-dvoma-vijskovimi-so-zaginuli-na-lugansini/

# data[].attributes.headline
Богдан Тодавчич

# data[].attributes.subject
Богдан Тодавчич

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
1995 р., м. Краматорськ Донецької області.
Дата та місце загибелі:
4 травня 2022 р., м. Рубіжне Луганської області.

Випускник Краматорського вищого професійного училища №14, де отримав спеціальність токаря. У 2018 р. підписав контракт на військову службу у ЗСУ. У 2021 р. брав участь у військових навчаннях у Німеччині. Після початку повномасштабного російського вторгнення служив старшим оператором протитанкового взводу, що входив до складу 81-ї окремої аеромобільної бригади. Був нагороджений орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня за знищений танк противника. Під час виконання бойового завдання потрапив під ворожий артилерійський обстріл і загинув біля м. Рубіжне.

Джерело: https://www.victims.memorial/people/bogdan-todavchich

# data[].attributes.headline
Вадим Моруженко

# data[].attributes.subject
Вадим Моруженко

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
1972 р., м. Краматорськ.
Дата та місце загибелі:
23 березня 2022 р., поблизу м.Лисичанськ Луганської області.

У 2016 р. добровольцем вступив до лав Збройних сил України. Служив у Десантно-штурмових військах. Брав участь в АТО/ООС. Після початку повномасштабного російського вторгнення виконував бойові завдання на Лисичанському напрямку на Луганщині. Загинув   23 березня 2022 р. у прямому зіткненні  з ворогом поблизу м. Лисичанська, але провести в останній шлях його змогли лише 25 червня 2022 р.

Джерело:  https://dn.gov.ua/news/zagalnonacionalna-hvilina-movchannya0405

# data[].attributes.headline
Юрій Пічуркін

# data[].attributes.subject
Юрій Пічуркін

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
м.Слов`янськ.

Дата та місце загибелі:
23 березня 2022 р., м.Попасна Луганської області.

Воював у складі батальйону спеціального призначення НГУ «Донбас» старшим кулеметником. За повідомленнями ЗМІ в запеклому бойовому зіткненні знищив 8 окупантів та БТР-82. Під час ворожого артилерійського обстрілу при виконанні бойового завдання в районі н.п. Попасна Луганської області, отримав вогнепальні поранення, несумісні з життям.

Джерело: https://www.6262.com.ua/news/3357727/u-vijni-zaginuv-se-odin-meskanec-slovanska

https://galka.if.ua/u-frankivsku-rodyni-zahybloho-hvardiytsia-zi-slov-ianska-vruchyly-derzhavnu-nahorodu-foto/

# data[].attributes.headline
Володимир Єгоров

# data[].attributes.subject
Володимир Єгоров

# data[].attributes.body
Дата та місце народження: 1997 р., м. Дружківка Донецької області.
Дата та місце загибелі: 15 квітня 2022 р., м. Ізюм Харківської області.

Випускник Донбаської державної машинобудівної академії за спеціальністю зварювальник-технолог. У 2019 р. завершив проходження строкової військової служби. У 2021 р. уклав контракт з 93-ї окремою механізованою бригадою «Холодний Яр» та продовжив службу механіком-водієм. 15 квітня 2022 р. загинув у бою поблизу м. Ізюм Харківської області. Він та його побратими не пустили ворога на рідну землю Донеччини з півночі, не дали оточити Краматорськ, Слов’янськ, Дружківку, Костянтинівку. Мужні оборонці на Ізюмському напряму створили умови для Харківського контрнаступу ЗСУ у вересні 2022 р.

Джерело: https://dnl.dn.ua/news/druzhkivchanin-volodimir-gorov-zaginuv-u-boyu-pid-izyumom-yogo-nagorodili-ordenom-za-muzhnist_189127

# data[].attributes.headline
Максим Почтарьов

# data[].attributes.subject
Максим Почтарьов

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
04 червня 1987 р., м.Краматорськ
Дата та місце загибелі: не пізніше травня 2022 р., м.Ізюм Харківської області.

Випускник Краматорськорського ЗЗСО № 22. Свідомо обрав кар’єру військового. Був командиром окремого розвідувального батальйону (за іншими даними – помічником командира батальйону). Брав участь у боях на території Харківської області. Точна дата та обставини загибелі невідомі. Тіло було знайдено у вересні 2022 р. під час Харківського контрнаступу біля м. Ізюм.

Джерело: https://www.kramatorskpost.com/voni-boronili-ukrayinu-viiskovosluzbovci-z-kramatorska-yaki-zaginuli-na-viini_84652

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
2 травня 1980 р., м.Краматорськ
Дата та місце загибелі: березень 2022 р., Харківська область.

Працював на Новокраматорському машинобудівному заводі. Але, за спогадами сестри, завжди мріяв стати військовим. У 2021 р. пішов служити за контрактом до 93-ї окремої механізованої бригади «Холодний Яр». Востаннє виходив на зв’язок із рідними 8 березня  2022 р. Про його загибель у боях за Харківську область родині було повідомлено 11 березня 2022 р.

Джерело: https://www.kramatorskpost.com/privitav-z-8-bereznya-i-bilse-ne-vixodiv-na-zvyazok-u-boyax-pid-xarkovom-zaginuv-viiskovii-z-kramatorska_84582

# data[].attributes.headline
Євген Лапєхін

# data[].attributes.subject
Євген Лапєхін

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
м.Маріуполь.
Дата та місце загибелі: 8 квітня 2022 р., с.Гусарівка Харківської області.

Після строкової служби у ЗСУ працював у торгівлі, захоплювався мотоциклами. Переїхав до м. Краматорськ. У квітні 2021 р. вирішив долучитися до ЗСУ, служив розвідником в лавах 93-ї ОМБр «Холодний Яр». Після початку повномасштабного російського вторгнення брав участь у боях на території Сумської області. Потім 93-у ОМБр перекинули на Ізюмський напрям, де ворог намагався проватися до Краматорська та Слов’янська з півночі. 8 березня 2022 р. автомобіль, в якому їхали Євген та його п’ятеро побратимів, потрапив під танковий обстріл в районі села Гусарівка під Ізюмом.

Джерело: https://www.kramatorskpost.com/rozvidnik-baiker-colovik-yakim-buv-viiskovosluzbovec-jevgen-lapjexin-zagiblii-pid-izyumom_84910

# data[].attributes.headline
Сергій Жадан. Бути соняшником (2016)

# data[].attributes.subject
Сергій Жадан. Бути соняшником (2016)

# data[].attributes.body
Київська прописка, середня освіта.

Загинув під Попасною на початку жовтня.

Соняшникові поля незібрані з літа.

Над ними розкривається золота безодня.

Стоятимуть тепер цілу зиму.

Чорнітимуть літерами в газеті,

ловлячи тишу, ледь вловиму,

ніби лисицю в очереті.

Птахи над ними завмирають щоразу —
чутливі, як слухові апарати.
Бути соняшником в полях Донбасу —
це знати як жити й за що помирати...

https://www.youtube.com/watch?v=lwbmAt9yfUs

# data[].attributes.headline
Руслан Єфименко

# data[].attributes.subject
Руслан Єфименко

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
06 жовтня 1988 року, с.Маяки Краматорського району Донецької області.

Дата загибелі:
14 лютого 2023 року, м. Дніпро

Із 2021 р. Руслан Олександрович працював майстром Білозерського лісництва. Був завжди усміхненим, активним, привітним.  Мав відкриту душу. У березні 2022 р. пішов добровольцем  захищати Україну. 08 лютого 2023 р.  під час  виконання бойового завдання поблизу  Білогорівки Луганської області був тяжко  поранений. Помер у шпиталі м. Дніпро.

Докладніша інформація:
https://slavinfo.dn.ua/novosti/novosti-slavyanska/vikonuyuchi-bojove-zavdannya-zaginuv-dp-slov-yanskij-lisgosp

# data[].attributes.headline
Олексій Левін

# data[].attributes.subject
Олексій Левін

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
09 лютого 1986 року, с.Новомиколаївка Черкаської громади Краматорського району Донецької області.

Дата  загибелі: 03 липня 2023 року, м. Дніпро

Закінчив Слов'янський фаховий коледж Національного авіаційного університету, з дитинства понад усе любив грати у футбол та волейбол.  Повномасштабна війна змінила його життя.  З грудня 2022 року став до лав ЗСУ,

брав активну участь у бойових діях.  Під час захисту України отримав поранення, не сумісні з життям. Помер

у шпиталі м. Дніпро.

Докладніша інформація:
https://slavinfo.dn.ua/novosti/novosti-regiona/vid-otrimanikh-poranen-pomer-37-richnij-oleksij-levin-z-cherkaskoji-gromadi

# data[].attributes.attachment_link.title
Левін Олексій 1

# data[].attributes.headline
Андрій Кривоконь

# data[].attributes.subject
Андрій Кривоконь

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
15 червня 1977 року, с. Привілля Краматорського району Донецької області.

Дата і місце загибелі:
8 липня 2023 року, поблизу н.п. Мала Токмачка Запорізької області.

Андрій був надійним побратимом і відповідальним воїном, який сміливо та гідно виконував бойові завдання. Товариський, мудрий, розсудливий, людина щирої душі й високого патріотичного обов'язку - таким Андрій Кривоконь залишається в пам'яті всіх, хто його  знав і кого він так любив.

Докладніша інформація:
https://slavinfo.dn.ua/novosti/novosti-slavyanska/ginut-krashchi-polig-smertyu-khorobrikh-meshkanets-cherkaskoji-gromadi

# data[].attributes.attachment_link.title
Кривоконь Андрій

# data[].attributes.headline
Євген Харченко

# data[].attributes.subject
Євген Харченко

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
19 серпня 1968 року, м. Слов’янськ.
Дата і місце загибелі:
29 червня 2023 року, поблизу н.п. Приютне Пологівського району Запорізької області.

Корінний словʼянець. Тут здобув освіту, працював у Словʼянському управлінні газопостачання та газифікації. На захист України став ще у 2015 році. Молодшому сержанту, командиру гранатомета протитанкового батальйону Євгену Харченку назавжди залишиться

54 роки.

Докладніша інформація:
https://slavinfo.dn.ua/novosti/novosti-slavyanska/u-slov-yansku-sogodni-proveli-v-ostannyu-put-shche-odnogo-nashogo-zemlyaka-geroya
https://www.6262.com.ua/news/3622996/vijskovij-zi-slovanska-zaginuv-na-zaporizkomu-napramku

# data[].attributes.attachment_link.title
Харченко Євген 1

# data[].attributes.headline
Андрій Штепа

# data[].attributes.subject
Андрій Штепа

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
14 серпня 1980 року, м. Слов’янськ.

Дата і місце загибелі:
7 вересня 2022 року, поблизу населеного пункту Волохів Яр Чугуївського району Харківської області.

Закінчив школу та училище у м. Слов'янськ. За фахом – газоелектрозварювальник. Працював водієм на станції швидкої медичної допомоги. Колеги його  згадують як дуже добру й терплячу людину.  Андрій був учасником АТО та ветераном війни. Коли почалася повномасштабна  війна, знову став на захист Вітчизни. Був одним із тих, хто віддав своє життя за звільнення східних районів Харківщини.

Докладніша інформація:
https://www.victims.memorial/people/andriy-shtepa

# data[].attributes.attachment_link.title
Штепа Андрій 1

# data[].attributes.headline
Олександр Грищенко

# data[].attributes.subject
Олександр Грищенко

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
24 вересня 1978 року, м. Слов’янськ.

Дата і місце загибелі:
16 березня 2023 року, біля села Кам’янка Ясинуватського району Донецької області.

Випускник Слов'янської школи №10 і технологічного факультету ДВНЗ "Донбаський державний педагогічний університет". Відслужив строкову службу. Працював на заводі «Кераммаш». Відразу після початку повномасштабного вторгнення прийшов до військкомату.

8 березня 2022 р. був призваний до лав  ЗСУ. Загинув  під час виконання бойового завдання, захищаючи рідну донецьку землю.

Докладніша інформація:
https://suspilne.media/419457-na-vijni-zaginuv-vijskovij-zi-slovanska-oleksandr-grisenko/

# data[].attributes.headline
Дмитро Голіцин

# data[].attributes.subject
Дмитро Голіцин

# data[].attributes.body
Випускник юридичного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка (2004). Працював адвокатом, був співзасновником компанії «Оска-1». У 2014 р. після початку збройного конфлікту на сході України добровольцем пішов на фронт. Воював у складі батальйону патрульної служби міліції особого призначення "Свята Марія" (Книга пам'яті загиблих). За спогадами матері - у складі батальйону "Шахтарськ". У боях за Іловайськ був поранений. Евакуйований з Маріуполя по шпиталю у м. Дніпро гвінтокрилом. Помер у лікарні 29 серпня 2014 р.
Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/4/dmytro.htm

# data[].attributes.headline
Артур Чолокян

# data[].attributes.subject
Артур Чолокян

# data[].attributes.body
Служив у 2-му батальйоні спеціального призначення НГУ "Донбас" помічником гранатометника. Загинув 29 серпня 2014 р. під час виходу з Іловайського котла т. зв. "зеленим коридором" по дорозі з с. Многопілля до с. Червоносільське: їхав у кузові КАМАЗу, по якому поцілив російський танк.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/27/cholokyan.htm

# data[].attributes.headline
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 4

# data[].attributes.subject
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 4

# data[].attributes.body
За офіційними даними в Іловайській операції 7-31 серпня 2014 року загинули 366 українських військових, із низ 254 осіб – під час виходу т.зв. «зеленим» коридором. Серед них - наші земляки. Фотографії тих, хто загинув 29 серпня 2014 року, ви бачите на інтерактивній дошці.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олег Щербаков

# data[].attributes.attachment_link.title
Иловайск 2014. Батальон «Донбасс»

# data[].attributes.headline
Владислав Стрюков

# data[].attributes.subject
Владислав Стрюков

# data[].attributes.body
Випускник школи № 18 смт. Коцюбинське Київської області. Захоплювався бойовими мистецтвами та художньою літературою військової тематики. Працював на Білицькій меблевій фабриці. Після отримання вищої освіти зайняв керівну посаду в мережі магазинів «АРГО», У 2014 р пішов добровольцем до батальйону «Донбас», де став командиром відділення. Загинув під час виходу з Іловайського котла біля с. Червоносільське: по КАМАЗу, в якому їхав, вистрілив танк.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/21/strukov.htm

# data[].attributes.headline
Сергій Дятлов

# data[].attributes.subject
Сергій Дятлов

# data[].attributes.body
Добровольно вступив до лав 2-го батальйону спеціального призначення НГУ "Донбас". Загинув 29 серпня 2014 р. під час виходу т.зв. "зеленим коридором" із Іловайського котла по дорозі з с. Многопілля до с. Червоносільського: у кузов броньованого КАМАЗу, в якому їхав, вистрілив танк.

Книга пам'яті загиблих:
https://memorybook.org.ua/5/dyatlov.htm

# data[].attributes.headline
Василь Білий

# data[].attributes.subject
Василь Білий

# data[].attributes.body
Випускник Краматорської школи № 13.  Після служби у Прикордонних військах переїхав до м.Славутич Київської області. Прожив там 20 років. Був відомим у місті артистом-аматором місцевої художньої самодіяльності. У 2013 р. повернувся до Краматорська, де жили його дорослі доньки. У травні 2014 р. приїхав до Київа та вступив добровольцем у батальйон «Донбас». Учасник боїв за Попасну (22.07.2014), Іловайськ. Загинув 29 серпня 2014 р. під час виходу з Іловайського котла біля с. Червоносільське: по КАМАЗу, в якому їхав, вистрілив танк.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/2/bily.htm

# data[].attributes.headline
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 3

# data[].attributes.subject
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 3

# data[].attributes.body
24 серпня 2014 р. розвідка Сектору «Д» АТО (опорні пункти в р-ні Савур-Могили, Сніжного та ін.) отримала інформацію про вторгнення на територію України регулярних російських військ. 25 серпня 2014 р. українські війська в Іловайську, що знаходилися в підпорядкуванні Сектору «Б», опинилися в оперативному оточенні.  28 серпня 2014 р. українським підрозділам, які базувалися в м. Іловайськ, поступила команда готуватися до виходу. Бійцям повідомили, що хоча вихід здійснюється зі зброєю, вони не мають стріляти та реагувати на провокації. Українські підрозділи вийшли з міста о 6 ранку 29 серпня 2014 р. Утім т. зв. "зелений коридор" став для них пасткою. Північна колона зазнала обстрілу в районі н.п. Горбатенко та н.п. Старобешево. Частина південної колони була розбита на підступах до с. Червоносільське; решта прорвалася, але була обстріляна на ділянці Осиково – Новокатеринівка.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Наприкінці серпня 2014 року після масштабних боїв бійці сил АТО потрапили в оточення під Іловайськом, що на Донеччині. Бойовики і російські військові обстріляли коридор, яким за домовленістю мали виходити українські бійці. За офіційними даними загинули 366 українських добровольців та військовослужбовців, 158 вважаються зниклими безвісти. Радіо Свобода відтворила хроніку оточення добровольчих батальйонів. Розповідають самі бійці та учасники тих подій.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Джулай

# data[].attributes.attachment_link.title
Іловайськ. Хроніка оточення

# data[].attributes.attachment_link.description
Наприкінці серпня 2014 року після масштабних боїв бійці сил АТО потрапили в оточення під Іловайськом, що на Донеччині. Бойовики і російські військові обстріляли коридор, яким за домовленістю мали виходити українські бійці. За офіційними даними загинули 366 українських добровольців та військовослужбовців, 158 вважаються зниклими безвісти. Радіо Свобода відтворила хроніку оточення добровольчих батальйонів.

# data[].attributes.headline
Дмитро Тімошенков

# data[].attributes.subject
Дмитро Тімошенков

# data[].attributes.body
У липні 2014 р. уклав контракт про проходження служби у військовому резерві, приєднався до лав батальйону спецпризначення «Донбас». Брав участь у боях за Іловайськ. 29 серпня 2014 р. особовий склад 2-го взводу спеціального призначення, у складі якого воював Дмитро, вирушив з Іловайська т. зв. «зеленим коридором» на автобусі у складі автомобільної колони. Колонну неодноразово обстрілювали. Біля с. Червоносільське Командир підрозділу наказав зупинити автобус і вступити в бій із противником. Дмитро Тімошенков загинув. Вісім місяців він вважався зниклим безвісти.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/22/timoshenkovdmytro.htm

# data[].attributes.headline
Сергій Нещерет

# data[].attributes.subject
Сергій Нещерет

# data[].attributes.body
За спогадами О. Мамалуя, автора спогадів «Воєнний щоденник (2014-2015)», Сергій Нещерет був військовим пенсіонером, за плечима якого – дві піврічні ротації в Іраку. У 93-й окремій механізованій бригаді, куди С.Нещерета мобілізували 20 червня 2014 р., цього природженого снайпера називали «дідом, який людей їв». Загинув 29 серпня 2014 р. під час виходу з Іловайського котла т.зв. «зеленим коридором» на перехресті доріг із с. Побєда до с. Новокатеринівка. Результати експертизи ДНК його батько не визнав і не вірив у смерть сина.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/17/nesheret.htm

# data[].attributes.headline
Ярослав Тендітник

# data[].attributes.subject
Ярослав Тендітник

# data[].attributes.body
Улітку 2014 р. пішов на фронт добровольцем. Проходив службу на посаді санітарного інструктора 2-го батальйону спеціального призначення батальйону НГУ "Донбас". Про його загибель 29 серпня 2014 р. повідомив боєць "Джун": у с. Червоносільське Ярослав Тендітник попросив ще одного побратима допомогти переставити автобус. У цей момент розірвалося два снаряди. Уламок потрапив Ярославу Тендітнику в шію. Але його рідні не повірили в його смерть.

Книга пам'яті загиблих:  https://memorybook.org.ua/22/tenditnik.htm

# data[].attributes.headline
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 2

# data[].attributes.subject
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України? Частина 2

# data[].attributes.body
Перша спроба ввійти в Іловайськ була здійснена 10 серпня 2014 р. Далі 18 серпня 2014 р. в наступ на Іловайськ перейшов батальйон НГУ «Донбас». Коліями залізниці Іловайськ поділявся на дві частини – із переважно міською та приватною забудовою. Територію приватної забудови українським військовим вдалося зайняти досить швидко. Спроби зайняти західну частину міста з багатоповерхівками затягувалися. З 20 серпня 2014 р. почали літати ворожі безпілотники, по позиціям – працювати артилерія.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Радіо Свобода

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Із дня виходу українських військ з Іловайська пройшло 5 років. Те, що називали "зеленим коридором", всупереч домовленостям із російським Генштабом, перетворилося на дорогу смерті, на якій розстріляли українських військових і добровольців. Сотні загинули. Десятки зникли безвісти. Як українські бійці планували вийти з Іловайська і як вибиралися насправді? Реконструкція трагічних подій і свідчення свідків по ту сторону лінії розмежування - в матеріалі спеціального проекту Радіо Свобода "Донбас.Реалії".
"Донбас.Реалії" проїхали кілька десятків кілометрів тилом угрупування російських гібридних сил "ДНР". Звичайні розбиті сільські і ґрунтові дороги, місцями припаркований транспорт і майже повна відсутність людей у невеликих селах.

Многопілля - саме тут відбулася одна із найбільш кривавих подій війни на Донбасі. Тут проходив так званий "зелений коридор" під Іловайськом.

П'ять років потому слідів розстрілу колон не знайти - знищену техніку прибрали. Розпитати про ті події майже ні в кого. Невеликі села спустошені, а місцеві, які залишилися мало що розповідають.

"Колона їх вивозила. Здавались вони, не знаю. Їхали машини. Я все бачила", - розповідає місцева жінка.

"Вони ж їх накрили... Бій був такий... ну, солідний. Машини лежали легкові. І вантажні. Танк без вежі, навіть вежу знесло. Напевно боєприпаси вибухнули. Вежа в стороні метрів 20 була", - додає житель Многопілля.

Військові, які пройшли через "Іловайський котел", пригадують почуття повної дезорієнтації.

"Коли колона була розбита, ніхто не міг орієнтуватися де, в якому місці ми знаходимося і в яку сторону треба відходити", - каже заступник командира батальйону "Миротворець" (2014) Андрій Бахтов.

"Хтось біля тебе падає. Хтось у повітрі. Потім вибух"

"Жужа" - так називає свій автомобіль Всеволод Стеблюк, - медик, який один із небагатьох виїхав із оточення. Він виходив у північній колоні. Близько 5-ої ранку 29 серпня зібрані в Іловайську сили отримали наказ. Точкою збору визначили місце на шість кілометрів південніше Многопілля. Північна колона - "Булава" - повинна була виходити до Новокатеринівки і далі на Комсомольське.

Майже 20 кілометрів шляху були спробою вижити.

"Їде БМП, ховаєшся за нею, а в БМП потрапляє ПТУРС (протитанковий управляємий реактивний снаряд - ред.). Вибух великий. Спочатку летять хлопці, які були на цій машині. Вони падають, хтось біля тебе падає. Хтось у повітрі. Потім вибух боєкомплекта", - розповідає медик батальйону "Миротворець" (2014) Всеволод Стеблюк.

Андрій Бахтов, заступник командира батальйону "Миротворець" у 2014 році, запевняє - "сперечатися з окопаним танком за допомогою АК, навіть якщо з борту їх стріляє по 20 штук - не розумно".

Спочатку у північній колоні було трохи більше тисячі вояків і добровольців із технікою. Залишки колони розбили в селі Горбатенко і в полях кількома кілометрами південніше.

"Автобуси тоді вже палали, з пробитими шинами, але їхали на ободах з максимально можливою швидкістю. Там вже потрапили у нашого водія, він загинув", - каже Андрій Бахтов.

"Летить цей ПТУРС. І от він летить і вибухаєКрАз (автомобіль виробництва Кременчуцький автомобільний завод​ - ред). По гальмах і далі тільки металевий дзвін і більше нічого не пам'ятаю, - пригадує медик батальйону "Миротворець" у 2014 році Всеволод Стеблюк.

"Здаватися не будемо"

Паралельно із колоною "Булава", друга колона - "Вітер" також висунулась у Новокатеринівку. У ній перебувало приблизно 650 бійців. Частина з них майже дісталися до Новокатеринівки, але потрапили у чергову засідку. Окрім того, у колоні були ще четверо журналістів - вони вирвалися вперед майже одразу після початку обстрілів.

Оператор Іван Любиш-Кірдей був серед них - тоді він працював для німецького телеканалу ARD.

"Тільки виїхали з села, почався обстріл. Танки прийняли бій. Тобто танки розвернулися, пішли в поле, ми ще деякий час проїхали. Я пам'ятаю, що ми об'їжджали вантажівку з хлопцями. Ми за ними заховалися, потім рвонули вперед. Вискочили і поїхали. Це буквально за лічені хвилини", - каже Іван.

Значна частина угрупування - близько трьохсот бійців, залишилися заблокованими в Червоносільському. Одним із таких бійців був Володимир Гунько, який був у батальйоні "Донбас". Він розповідає, як бійці виживали в оточенні.

"Зайняли Червоносільське, розбили їхні засади. Знищили декілька одиниць техніки, з яких було 2 танки Т-72Б3. Зайняли кругову оборону. Зв'язалися зі штабом - штаб сказав "чекайте". Чекали. Ввечері приїхали м....алі, сказали "здавайтеся". В переговорах наш командир сказав - здаватися не будемо, чекаємо", - розповідає боєць батальйону "Донбас" (2014) Володимир Гунько.

Зараз у Червоносільському на полі трактори та кілька похилених будинків. Безлюдно, і майже нічого не нагадує про бої 5-річної давнини. Тоді, після доби переговорів група бійців вирішила прориватися, а інші, разом із пораненими, опинилися в руках бойовиків. Володимир - на 4 місяці.

"Одну добу нас протримали в полі за містом (селище - ред.) Кутейниковим, за елеватором. За позиціями їхньої артилерії. Першого вересня, о годині 10-11, приїхали представники "ДНР" так-званої і росіяни сказали, що в них наказ згори нас віддати двом "днрівцям", - розповідає Володимир Гунько.

"Приїжджав до росіян на позиції. Казав, що "Червоний хрест"

Журналісти - єдині, кому вдалося вирватися із оточення. Останній блок-пост бойовиків вони проскочили на автомобілі.

"Ми думали, це український блок-пост. Коли під'їхали - в них були георгіївські стрічки на руках. Вони навіть не зупинили і не перевірили документи. Взагалі. Просто вони пропустили і були дуже здивовані. Провели нас поглядом і ми акуратно виїхали", - каже оператор Іван Любиш-Кірдей.

Водночас заступник командира батальйону "Миротворець" Андрій Бахтов виходив із оточення три дні. Ночами.

"Знаючи топографічну карту я знав, що мені треба рухатися на південний захід, у бік Волновахи. Треба було рухатися не по прямій, а так, щоб оминати можливі засідки противника. Не всім пощастило. 40 наших бійців, з нашого батальйону потрапили в полон", - каже він.

Всеволод Стеблюк, медик у батальйоні "Миротворець", у день розстрілу ходив до російських військових і забирав поранених українських бійців. За підрахунками медиків, вже після евакуації їх було майже 90.

Приїжджав на позиції росіян. Казав, що міжнародний "Червоний хрест", з Путіним домовлено і забирав поранених

"В першу ніч у мене було 17 важких. Таких, що лежачих. Ну ніяких. І чоловік 5-6 легких. Двоє до ранку не дожили. Приїжджав до росіян, на їхні позиції. Казав, що міжнародний "Червоний хрест" і з Путіним домовлено. Мовляв, ми вам воду привезли, а забираємо у вас поранених. Збираємо", - розповідає Стеблюк.

По одному, невеликими групами або через обмін українські бійці потрапили на підконтрольну Україні територію.

У боях під Іловайськом загинули 420 людей, а 40 досі вважають зниклими безвісти.

ДИВІТЬСЯ ПОВНИЙ ВИПУСК ПРОГРАМИ "ДОНБАС.РЕАЛІЇ":
Читайте ще: Військова прокуратура, Генштаб, генерали Муженко і Хомчак, очевидці - про "Іловайський котел" Іловайська трагедія: юристи розповідають про злочини воєнні та військові​

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
батальйон «донбас»

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
війна донбас

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
іловайський котел

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
іловайська трагедія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
иловайский котел

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бойові дії донбас

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
иловайская трагедия

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
россия иловайск

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
красносельское

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
резня иловайск

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
батальйон донбасс иловайск

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
плен иловайск

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
росіяни іловайськ

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бойовики іловайськ

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
іловайськ полон

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
противотанковый управляемый реактивный снаряд

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
іван любиш-кірдей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
володимир гунько

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Роман Пагулич

# data[].attributes.attachment_link.title
"Іловайський котел" у розповідях українських бійців і очевидців із того боку розмежування

# data[].attributes.attachment_link.description
"Приїжджав до росіян, казав, що "Червоний хрест" і забирав поранених" - Стеблюк

# data[].attributes.headline
Юрій Матущак

# data[].attributes.subject
Юрій Матущак

# data[].attributes.body
Випускник історичного факультету ДонНУ ім. Василя Стуса (2009). Будучи студентом, взяв участь у створенні ГО «Поштовх» (2006), що пропагувала українську мову, історію та культуру. Проходив стажування в Любліні (Польща) за проєктом про відновлення пам'яті про Волинську трагедію 1943 року. У 2013-2014 рр. був одним з активних учасників донецького Євромайдану. Виїхав до Чернівців, але повернувся та пішов добровольцем до батальйону «Дніпро-1». Загинув 29 серпня 2014 року під час виходу з Іловайського котла поміж н.п. Новокатеринівка та Горбатенко.
Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/16/matushak.htm

# data[].attributes.headline
В'ячеслав Макаренко

# data[].attributes.subject
В'ячеслав Макаренко

# data[].attributes.body
Випускник Горлівського державного педагогічного інституту іноземних мов (2011). Працював волонтером в організації АSF та за контрактом у музеї концтабору Штутгоф у місті Гданьськ (Польща). Після початку збройного конфлікту на сході України разом із другом Юрієм Матущаком пішов добровольцем до батальйону «Дніпро-1». Загинув 29 серпня 2014 року під час виходу з Іловайського котла так званим «зеленим коридором» на дорозі поміж н.п. Новокатеринівка та Горбатенко.

Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/16/makarenko.htm

# data[].attributes.headline
Володимир Бражник

# data[].attributes.subject
Володимир Бражник

# data[].attributes.body
Випускник Лиманської ЗОШ № 4, згодом закінчив обліко-фінансовий факультет ДонНУ імені Василя Стуса. До 2014 р. проживав у Донецьку, мав фірму з продажу авіаквітків. У серпні 2014 р. приєднався  добровольцем до розвідувальної роти особливого призначення "Крим", яка мала бути сформована при штабі АТО Т. Юлдашевим. Із 18 серпн 2014 р.  брав участь в обороні Савур-Могили. Після введення регулярних російських військ разом із групою вийшов із району Савур-Могили до с. Миропілля в ніч на 25 серпня 2014 р. Але потрапив в Іловайський котел.
Книга пам'яті загиблих: https://memorybook.org.ua/2/brazhnik.htm

# data[].attributes.attachment_caption
Репортаж програми "Факти ICTV" від 31 серпня 2014 р.

# data[].attributes.headline
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України?

# data[].attributes.subject
Чому 29 серпня обрано датою Дня загиблих захисників України?

# data[].attributes.body
У серпні 2014 р. центром бойових дій у Донецькій області стало місто Іловайськ. Його штурм був частиною плану штабу АТО по оточенню Донецька. В Іловайській операції брали участь добровольчий батальйон «Донбас», у формуванні якого брали активну участь українські патріоти-донеччани, а також батальйони «Дніпро-1», «Азов» і «Шахтарськ». Вони були посилені бійцями 40-го батальйону ТРО «Кривбас», 39-го батальйону ТРО, технікою та особовим складом 93-ї окремої механізованої бригади, 17-ї окремої танкової бригади, 51-ї окремої механізованої бригади ЗСУ.

# data[].attributes.attachment_link.title
Подмога, которая так и не дошла. Эксклюзивный репортаж из-под Илловайска.Факты недели, 31.08

# data[].attributes.headline
Роман Напрягло

# data[].attributes.subject
Роман Напрягло

# data[].attributes.body
Дата і місце народження:
14 лютого 1997 року, м. Слов’янськ.

Дата і місце загибелі:
26 лютого 2017 року, смт.Талаківка  Сартанської селищної громади Маріупольського району Донецької області.

Загинув внаслідок снайперського обстрілу під час несення бойового чергування на посту  — кинувся на

допомогу пораненому товаришу.  Був смертельно поранений  кулею  снайпера, помер у машині швидкої

допомоги  дорогою до лікарні.

Докладніша інформація:
https://memorybook.org.ua/17/napryaglo.ht m
https://dn.gov.ua/misto-geroyiv/roman-dmitrovich-napryaglo
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%9D%D0%B0%D0%BF%D1%80%D1%8F%D0%B3%D0%BB%D0%BE_%D0%A0%D0%BE%D0%BC%D0%B0%D0%BD_%D0%94%D0%BC%D0%B8%D1%82%D1%80%D0%BE%D0%B2%D0%B8%D1%87

# data[].attributes.headline
Алла і Віталій Тараніни

# data[].attributes.subject
Алла і Віталій Тараніни

# data[].attributes.body
Алла Тараніна
Дата та місце народження:
5 лютого 1989 року, м.Красногорівка Донецької області.

Дата та місце загибелі:
8 травня 2022 року, м.Маріуполь.

До 2014 р. працювала перукарем. У 2014 році виїхала з рідного міста і стала волонтеркою разом із чоловіком Віталієм Тараніним. Із березня 2015 р. служила в  ОЗСП НГУ «Азов»  діловодом, потім радіотелеграфісткою. Загинула 8 травня 2022 р. від удару протибункерної бомби по «Азовсталі».
Віталій Таранін
Дата та місце народження:
16 жовтня 1989 року, м.Красногорівка Донецької області.

Дата та місце загибелі:
15 квітня 2022 року, м.Маріуполь.

У червні 2014 р. виїхав разом із родиною – дружиною та матусею до Маріуполя. Став волонтером. Приєднався до лав ОЗСП НГУ «Азов»  у грудні 2014 р. спочатку водієм, потім – офіцером з фінансових питань. 13 березня 2022 р. отримав важке поранення на бойовому завданні, коли разом з побратимами підбили ворожий танк. Його лікували в шпиталі на «Азовсталі».  Загинув 15 квітня 2022 р. під час авіаудару.
Більш детальна інформація:
https://svoi.city/articles/268708/zagibli-zahisniki-mariupolya
https://uk.wikipedia.org/wiki/Таранін_Віталій_Олександрович

# data[].attributes.headline
Богдан Хохленков

# data[].attributes.subject
Богдан Хохленков

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
08 квітня 1992 року, м.Маріуполь.

Дата та місце загибелі:
28 березня 2022 року, м.Дніпро.

Випускник Приазовського державного технічного університету. Займався водним поло. Із 2015 р. служив у полку «Азов». Початок повномасштабної війни зустрів у рідному місті. 22 березня 2022 р. разом із 6-ма побратимами вступив у бій з переважаючим противником. Отримав важке поранення. Після 3-х днів  перебування у шпиталі «Азовсталі» був евакуйований на гвинтокрилі до Дніпра. Помер у лікарні.

Більш детальна інформація: https://svoi.city/articles/268708/zagibli-zahisniki-mariupolya
https://www.standsofheroes.com/tribuna-geroev/bogdan-pentagon-hohlenkov

# data[].attributes.headline
Ігор Краснобриж

# data[].attributes.subject
Ігор Краснобриж

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
15 березня 1995 року, м.Маріуполь.

Дата та місце загибелі:
16 березня 2022 року, м.Маріуполь.

У 2014-2017 рр. проходив службу в полку «Азов», учасник Широкинської операції (2015). Займався громадської діяльністю Повернувся до лав  окремого загону спеціального призначення НГУ «Азов» у 2021 р. Загинув 16 березня 2022 р., прикриваючи побратима, з яким потрапив  у ворожу засідку неподалік «Азовсталі».

Більш детальна інформація: https://www.victims.memorial/people/igor-krasnobrizh

# data[].attributes.headline
Захисники "Азовсталі" - уродженці Донецької області

# data[].attributes.subject
Захисники "Азовсталі" - уродженці Донецької області

# data[].attributes.body
Із матеріалів фотовиставки  «Полк Азов – Янголи Маріуполя» відомо, що уродженцями Донецької області були захисники «Азовсталі»:
Микола Маслов  (місце народження - Маріуполь), загинув 4 травня 2022 року у віці 23 років, потрапивши разом із групою під ворожий артилерійський обстріл.
Владислав Денисенко (місце народження - Донецьк), загинув 15 квітня 2022 року у віці 24 років під час прориву з морського порту на металургійний комбінат.
Андрій Шкворець (місце народження – Донецьк), загинув 31 березня 2022 року у віці 51 років  у збитому гелікоптері під час евакуації поранених з «Азовсталі».
Олександр Вігран (місце народження – Маріуполь), загинув 8 травня 2022 року у віці 63 років унаслідок ворожого авіабомбардування «Азовсталі».
Ігор Шастун (місце народження – Маріуполь), загинув 1 квітня 2022 року у віці 29 років.
Максим Данилов (місце народження – Краматорськ), загинув 13 березня 2022 року, виконуючи бойове завдання, у віці 42 років.
Михайло Попов (місце народження – с. Урзуф Маріупольського району Донецької області), загинув 8 травня 2022 року у віці 23 років унаслідок влучення ворожої протибункерної бомби у меткомбінат.
Сергій Коваль (місце народження – м. Білозерське Покровського району Донецької області), учасник боїв під Іловайськом, Дебальцевим, Мар’їнкою (2014-2015), був важко поранений на «Азовсталі» (втратив руку), загинув 31 березня 2022 року у віці 43 років під час евакуації з оточеного заводу.
Павло Юрченко (місце народження – с. Юр’ївка Маріупольського району Донецької області), загинув 8 травня 2022 року у віці 55 років унаслідок  ворожого авіаудару по «Азовсталі».
Олександр Тараман (місце народження – Маріуполь), загинув 1 травня 2022 року у віці 22 років під час оборони «Азовсталі».
Марина Ізюмова (місце народження – Донецьк), загинула 8 травня 2022 року під час оборони «Азовсталі».
Джерело: https://svoi.city/articles/268708/zagibli-zahisniki-mariupolya

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
1992 рік, м.Маріуполь.

Дата та місце загибелі:
11 березня 2022 року, м.Маріуполь.

Випускник Харківського національного університету внутрішніх справ. Із 2017 р. проходив службу у лавах Морської охорони ДПСУ. Початок повномасштабного російського вторгнення 24 лютого 2022 р. зустрів на службі. У Маріуполі знаходилися дружина Павла та маленька донечка. Востаннє вони побачили чоловіка й батька, коли той перевіз родину в міське сховище. 11 березня 2022 р. Павло Чумак потрапив під ворожий обстріл на позиціях на в’їзді до міста та отримав поранення, несумісні з життям.

Більш детальна інформація: https://dpsu.gov.ua/ua/news/narodivsya-v-mariupoli-zahishchav-mariupol-i-zaginuv-za-mariupol-pavlu-chumaku-bulo-lishe-30/

# data[].attributes.headline
Василь Богач

# data[].attributes.subject
Василь Богач

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
16 серпня 1979 року, м.Волноваха.

Дата та місце загибелі:
8 травня 2022 року, м.Маріуполь.

Випускник ДонНУ імені Василя Стуса (2001). Служив у Службі безпеки України. Від 2014 р. брав участь в антитерористичній операції та операції Об’єднаних сил на Сході України. Від початку повномасштабного російського вторгнення разом із бійцями ОЗСП «Азов» обороняв «Азовсталь». 4 квітня 2022 р. отримав важке поранення. Загинув 8 травня 2022 р. унаслідок влучання протибункерної бомби у шпиталь. Під псевдонімом Іван Богдан написав книги «Маріуполь 2014» (2016), «Патріотв’язні» (2018), «По той бік окопів» (2020).

Більш детальна інформація:
https://www.victims.memorial/people/vasyl-bohach
https://fakty.ua/413419-ego-istoriyu-dolzhna-znat-ukraina-tovaricsh-rasskazal-o-geroicheskom-polkovnike-sbu-pogibshem-v-mariupole

# data[].attributes.attachment_link.title
Слайд1_Богач.JPG

# data[].attributes.headline
Володимир Коваль

# data[].attributes.subject
Володимир Коваль

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
31 липня 1968 року,  м. Слов’янськ.
Дата та місце загибелі: 4 квітня 2023 року

Від серпня 2015 року Володимир Григорович  проходив військову службу за контрактом у ЗСУ. Під час ракетного обстрілу Слов’янська 27 березня 2023 року перебував на чергуванні, тому опинився в епіцентрі удару. Отримав численні опіки,  множинні осколкові поранення, але випустив із рук зброю лише коли  переконався, що її забирають товариші… Лікарі до останнього боролися за життя мужнього воїна, але 4 квітня 2023 року  серце захисника зупинилося.

Докладніша інформація:
www.6262.com.ua/news/3604515/slidami-zagiblih-spogadi-pro-vijskovogo-zi-slovanska-volodimira-kovala

# data[].attributes.attachment_link.title
Коваль Володимир 1

# data[].attributes.headline
Артем Карпов

# data[].attributes.subject
Артем Карпов

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
20 липня 1989 року, м.Макіївка.

Дата та місце загибелі:
20 березня 2022 року, м.Маріуполь.

Випускник Харківської національної академії Національної гвардії України. У 2014 році, після початку збройного конфлікту на сході України, служив у Донецьку. Разом із особливим складом був евакуйований до Маріуполя. На 24 лютого 2022 року – оперативний черговий. Його  родина була вивезена з оточеного міста, але сам Артем залишився обороняти Маріуполь. Загинув на позиції, куди потрапив ворожий снаряд.

Більш детальна інформація:  https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-11273
https://www.victims.memorial/people/artem-karpov

# data[].attributes.headline
Станіслав Артеменко

# data[].attributes.subject
Станіслав Артеменко

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
13 квітня 1997 року, м.Краматорськ.

Дата та місце загибелі:
29 липня 2022 року, с.Оленівка.

Випускник ЗЗСО № 16 м. Краматорська та машинобудівного технікуму. Займався боксом. Із 2020 р. служив в ОЗСП НГУ «Азов». Учасник оборони «Азовсталі» у м.Маріуполь. Був контужений. У травні 2022 р. після наказу про збереження життя і здоров’я захисників гарнізону та припинення оборони Маріуполя  був вивезений до Оленівки. Під час обстрілу колонії 29 липня 2022 р. загинув (за  іншими даними – отримав важкі поранення, від яких від яких помер у колонії).

Більш детальна інформація:
https://svoi.city/articles/239865/azovec-stanislav-artomenko-zaginuv-u-olenivci

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
15 січня 1985 року, м.Маріуполь.

Дата та місце загибелі:
15 квітня 2022 року, м.Маріуполь.

Випускник Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету. Після того, як у січні 2015 р. у Маріуполі з «Градів» було обстріляно мікрорайон «Східний», пішов служити до лав полку «Азов». На 24 лютого 2022 року – старший сержант ОЗСП НГУ «Азов». Учасник оборони «Азовсталі» у м. Маріуполь. За  повідомленням  побратимів загинув під час авіабомбардування 15 квітня 2022 року.

Більш детальна інформація:  https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-10788

https://prm.ua/chornyy-chornyy-dym-zavzhdy-nad-azovstalliu-istoriia-zakhysnyka-mariupolia-yevhena-liepina-i-yoho-ridnykh/

# data[].attributes.headline
Денис Дудінов

# data[].attributes.subject
Денис Дудінов

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
10 грудня 1990 року, м.Донецьк.

Дата та місце загибелі:
20 березня 2022 року, м.Маріуполь.

Випускник юридичного факультету КНУ імені Тараса Шевченка. Через вади зору був звільнений від служби в армії, але в 2014 р. пішов служити перекладачем до батальйону «Азов». Тоді ж втратив старшого брата Дмитра Голиціна, який був важко поранений під Іловайськом і помер у лікарні. У лютому 2022 року проходив службу в ОЗСП «Азов» на посаді заступника командира 1-го батальйону оперативного призначення по роботі з особовим  складом. Отримав смертельне осколкове поранення голови під час нальоту російського бомбардувальника,

Більш детальна інформація:  https://www.0629.com.ua/photo/645#participant-10795 ; https://telegraf.com.ua/ukr/obshhestvo/2022-11-24/5723915-starshiy-syn-pogib-pod-ilovayskom-mladshiy-na-azovstali-v-mariupole-istoriya-materi-geroev-voyny

# data[].attributes.headline
Вадим Хлуп'янець

# data[].attributes.subject
Вадим Хлуп'янець

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
4 червня 1996 року, м.Донецьк.

Дата та місце загибелі:
15 листопада 2022 року, м.Бахмут.

Із 2015 року працював у Київському національному академічному театрі оперети. Після початку повномасштабного вторгнення вступив до тероборони. Добровольцем пішов на фронт. Воював у складі «Легіону Свободи» Національної гвардії України  в Рубіжному, Сєверодонецьку, Лисичанську. Загинув від кулі

снайпера.

Більш детальна інформація: https://www.rbc.ua/rus/styler/dovedetsya-podolati-pereshkodi-znaki-zodiaku-1669144645.html

# data[].attributes.headline
Олександр Орлов

# data[].attributes.subject
Олександр Орлов

# data[].attributes.body
Дата та місце народження:
8 вересня 1986 року, м.Донецьк.

Дата та місце загибелі:
7 березня 2022 року, м.Харків.

Група харківського спецпідрозділу «Омега» під командуванням Олександра Орлова разом із бійцями 92-ї бригади ЗСУ та добровольцями завадила прорватися до Харкова двом диверсійно-розвідувальним загонам і загону  центру спецпризначення росгвардії. Бій на блокпосту «Роза вітрів» йшов 5 годин.

Підполковник Олександр Орлов загинув від смертельного кульового поранення. Але ворог був відкинутий від Харкова.
Більш детальна інформація: https://censor.net/ua/resonance/3421983/vyznachnyyi_biyi_pidpolkovnyka_orlova_yak_rosiyiski_viyiska_namagalysya_zahopyty_hocha_b_odyn_budynok