# data[].attributes.location_name
Musei Vaticani, Ватикан, Папский Престол (Государство-город Ватикан)

# data[].attributes.headline
Musei Vaticani, Ватикан, Папский Престол (Государство-город Ватикан)

# data[].attributes.subject
Musei Vaticani, Ватикан, Папский Престол (Государство-город Ватикан)

# data[].attributes.body
Музеї засновані папою Юлієм II на початку XVI ст. У маршрут по музеях Ватикану входять Сікстинська капела зі стельовими розписами Мікеланджело, та станці, оформлені Рафаелем. У 2013 році музеї Ватикану відвідало 5,5 млн осіб, що поставило їх на п'яте місце серед найвідвідуваніших музеїв.

Альона Тичкіна

# data[].attributes.location_name
Villa dei Quintili - Archaeological Park of Appia Antica, Via Appia Nuova, Рим, Италия

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Villa dei Quintili - Archaeological Park of Appia Antica, Via Appia Nuova, Рим, Италия

# data[].attributes.subject
Villa dei Quintili - Archaeological Park of Appia Antica, Via Appia Nuova, Рим, Италия

# data[].attributes.body
Руїни цієї вілли передмісті настільки великі, що коли вони були вперше розкопані, місцеві жителі назвали це місце Roma Vecchia Старий Рим, оскільки вони займали надто велику площу, здавалося, щоб бути чимось меншим. ніж місто. Ядро вілли було побудовано за часів Адріана . Потрібне цитування Вілла включала великі терми, які живилися власним акведуком , і, що було ще незвичайніше, сад-іподром, який датується четвертим століттям, коли вілла була імперською власністю: імператор Коммод дуже сильно бажав вілли, щоб вбив його власників у 182 р. і конфіскував його собі.

# data[].attributes.location_name
Сан-Себастьяно-фуори-ле-Мура, Via Appia Antica, Рим, Италия

# data[].attributes.headline
Сан-Себастьяно-фуори-ле-Мура, Via Appia Antica, Рим, Италия

# data[].attributes.subject
Сан-Себастьяно-фуори-ле-Мура, Via Appia Antica, Рим, Италия

# data[].attributes.body
Музей Сан-Себастьяно-фуори-ле-Мура, або Катакомби Сан-Себастьяно, розташований у Римі і є однією з найбільших християнських катакомб міста. Вони відомі своїми розписами, скульптурами та історією раннього християнства, зокрема пов'язані з мучеництвом святого Себастьяна.

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
 Музеї під час подорожі в Рим (Італія)(Замок Святого Ангела (Castel Sant'Angelo))

# data[].attributes.subject
 Музеї під час подорожі в Рим (Італія)(Замок Святого Ангела (Castel Sant'Angelo))

# data[].attributes.body
Замок Святого Ангела (Castel Sant'Angelo)

Замок Святого Ангела — одна з найбільш знакових пам'яток Риму, розташована на березі річки Тибр. Це унікальна будівля, яка поєднує історичну, архітектурну та культурну спадщину, адже вона виконувала різні функції протягом століть.

Історія:

1. Античність:

Замок був збудований у 139 році нашої ери як мавзолей імператора Адріана. У ті часи він служив місцем поховання імператора та його сім'ї.

Оригінальна будівля мала круглу форму, прикрашену мармуром, бронзою та статуями.

2. Середньовіччя:

У середні віки мавзолей був перетворений на фортецю. Його стратегічне розташування робило його важливим укріпленням для захисту міста.

У 6 столітті папа Григорій I побачив на даху замку ангела, який, за легендою, оголосив про закінчення епідемії чуми. На честь цього події замок отримав свою сучасну назву.

3. Епоха Відродження:

Замок став резиденцією для пап, укріпленням і навіть тюрмою.

У фортеці побудували потаємний коридор (Passetto di Borgo), який з'єднує замок із Ватиканом. Папи використовували його для втечі під час небезпеки.

4. Сучасність:

У 1901 році замок став національним музеєм. Сьогодні це місце зберігає залишки його багатої історії.

Архітектура:

Форма: Циліндрична конструкція на квадратній основі.

Скульптура: На вершині замку розташована статуя архангела Михаїла, яка символізує мир та захист.

Інтер'єри: Папські апартаменти, тюремні камери, середньовічні коридори, галереї з фресками.

Що подивитися:

1. Музей:

Виставки артефактів з часів Римської імперії, середньовіччя та епохи Відродження.

Колекції зброї, картин і скульптур.

2. Тераса:

Піднявшись на терасу, ви отримаєте захопливий вид на Рим, зокрема на Ватикан, Тибр та міст Святого Ангела.

3. Passetto di Borgo:

Таємний коридор, яким користувалися папи для втечі.

4. Склеп Адріана:

Оригінальні залишки гробниці імператора.

Цікаві факти:

Замок Святого Ангела згадується в багатьох книгах і фільмах, зокрема в романі Дена Брауна "Ангели і демони".

Будівля мала оборонне значення під час багатьох облог, включаючи напад військ Карла V у 1527 році.

Розташування та години роботи:

Адреса: Lungotevere Castello, 50, Рим, Італія.

Години роботи:

Відкрито щодня з 9:00 до 19:30.

Останній вхід — за годину до закриття.

Вхідні квитки:

Вартість залежить від віку та пільг (приблизно €15).

Відвідування Замку Святого Ангела — це подорож у часі, яка дозволяє побачити багатошарову історію Риму та насолодитися неперевершеними краєвидами!

# data[].attributes.location_name
Acquedotto Acqua Marcia, Circonvallazione Tuscolana, Рим, Італія

# data[].attributes.attachment_caption
ІСТОРИЧНІ ЗАПИСКИ
Акведук Марсія (лат. Aqua Marcia) або Марсіанський акведук — третій акведук Стародавнього Риму, побудований у 144 році до нашої ери і довжиною приблизно 90 км претором Квінтом Марцієм Ре Anio vetus, який брав воду з русла річки, він черпав безпосередньо з одного з її джерел, що характеризувалося водою чудової якості та чистоти, настільки, що вона вважалася найкращою серед тих, який прибув до Риму. Довжина акведука становила 61 710 римських миль, що дорівнювало трохи більше 91 км. Маршрут був частково під землею (приблизно 80 км), а частково на арках (приблизно на решті 11 км, перші великі монументальні арки), пізніше також повторно використані для каналів Aqua Tepula  та Aqua Iulia . Витрата в джерелі склала 4690 кв., що дорівнює 194365 м³ і 2251 л/с.

З усіх цих надзвичайних робіт, низькі арки залишаються видимими біля фермерського будинку Roma Vecchia та в інших частинах поблизу міста. У 16 столітті арки Марсіо були зруйновані, а їх стовпи використані як фундамент для акведуку Феліче,  замовленого  папою Сікстом V.

# data[].attributes.headline
Acquedotto Acqua Marcia, Circonvallazione Tuscolana, Рим, Італія

# data[].attributes.subject
Acquedotto Acqua Marcia, Circonvallazione Tuscolana, Рим, Італія

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.headline
Брама святого Себастьяна

# data[].attributes.subject
Брама святого Себастьяна

# data[].attributes.body
Брама святого Себастьяна— найбільша та найліпше збережена міська брама давнього Рима, були частиною стіни Авреліана.

Антична брама називалась Порта Аппія, тому що від неї починалася Аппієва дорога. Спочатку це була низька споруда з двома брамами. У V столітті з міркувань безпеки перебудована до трьох поверхів та одного проходу, було добудовано дві вежі й зубці.

У ранньохристиянський період брама отримала нову назву на честь мученика Себастьяна, оскільки прочани ходили Аппієвою дорогою до базиліки Сан Себастьяно фуорі ле Мура і до катакомб св. Себастьяна, розташованих біля неї.

# data[].attributes.location_name
Британський музей, Great Russell Street, Лондон, Велика Британія

# data[].attributes.attachment_caption
Сучасний Британський музей — зібрання безцінних творів мистецтва та культурних надбань різних народів світу за 4-5 тисячоліть. Основу греко-римського відділу музею склали приватні колекції Таунлі, Елгіна, Гамільтона та Гревіля. Основу єгипетської колекції склали нечисленні пам'ятки, вивезені з Єгипту після здачі Александрії в 1801 році. З тих часів відділ розрісся в кілька разів і нині є першим за повнотою в Європі зібранням давньоєгипетських старожитностей. Бібліотека Британського музею (початково бібліотеки, оскільки були розміщені в різних частинах будівлі), відокремлена 1972 року від музею з утворенням Британської національної бібліотеки, володіє такими рідкісними експонатами, як найперша друкована книга у світі «Алмазна сутра», перші видання давньогрецьких класиків та інші раритети. В залі рукописів зберігається Велика хартія вольностей, купча, підписана Вільямом Шекспіром, лист Олівера Кромвеля з описом битви при Нейсбі, автографи Мартіна Лютера, Жана Кальвіна, Еразма Ротердамського, Ісаака Ньютона, Галілео Галілея, Рене Декарта та інших.

# data[].attributes.headline
Британський музей, Great Russell Street, Лондон, Велика Британія

# data[].attributes.subject
Британський музей, Great Russell Street, Лондон, Велика Британія

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Англія, Велика Британія

# data[].attributes.headline
"Британський музей"

# data[].attributes.subject
"Британський музей"

# data[].attributes.body
Британський музей — провідний музей Великої Британії в Лондоні, на вулиці Великого Расселла, один з найбільших музеїв у світі. Відвідування музею безкоштовне.

Британський музей займав п'яте місце в ТОП-20 музеїв світу за чисельністю відвідувань у допандемічному 2019 році за даними Theme Index and Museum Index 2022 (перше місце в ТОП-20 займав Лувр) та перше місце серед британських музеїв.

Невелика історія:

Британський музей заснований декретом Британського парламенту 1753 року. Для нього придбали та переоблаштували будинок Монтегю лорда Галіфакса в Блумсбері, в приміщенні якого музей офіційно відкрили в 1759 році. Початок колекції Британського музею поклала приватна особа — лікар сер Ганс Слоун, який в 1751 році запропонував парламенту придбати його коштовну наукову колекцію за 200 тисяч фунтів стерлінгів. Парламент погодився, а пізніше придбав зібрання рукописів Роберта Гарлі та доєднав до них бібліотеку, подаровану сером Робертом Коттоном.

Усі колекції купувались не за державний кошт, а на доходи від національної лотереї. За час її проведення вдалось зібрати фонд з 300 000 фунтів стерлінгів. Хоча парламент і заснував музей, проте встановив для нього настільки мізерне річне утримання, що на приймання відвідувачів грошей не вистачало. Відвідування музею було суворо обмеженим, і впродовж багатьох років після свого відкриття Британський музей приймав не більше 60 осіб на день. За півстоліття ця цифра зросла тільки до 120 відвідувачів на день. При цьому музей працював для відвідувачів перші 4 дні тижня, і тільки для осіб пристойного вигляду. Відвідувачів пускали групами по 15 осіб в кожній. До 1836 року Британський музей не працював у вихідні та святкові дні, аби обмежити приток представників «низів» Лондона.

Що є в сучасному Британському музеї?

Є зібрання безцінних творів мистецтва та культурних надбань різних народів світу за 4-5 тисячоліть. Основу греко-римського відділу музею склали приватні колекції Таунлі, Елгіна, Гамільтона та Гревіля.

# data[].attributes.body
Codex Vaticanus — важливий рукопис маюскульного типу четвертого століття. Він містить Євангеліє від Матвія-2 Фессалонікійцям, Послання до Євреїв 1.1–9.13, Якова–Іуди . пізнішим почерком.

# data[].attributes.location_name
Національний музей Китаю, East Chang'an Street, 前门 Дунчэн, Китай

# data[].attributes.attachment_caption
Саша Міщенко 

# data[].attributes.headline
Національний музей Китаю, East Chang'an Street, 前门 Дунчэн, Китай

# data[].attributes.subject
Національний музей Китаю, East Chang'an Street, 前门 Дунчэн, Китай

# data[].attributes.body
加5個社會信用=一碗飯

# data[].attributes.location_name
Ватикан, Папский Престол (Государство-город Ватикан)

# data[].attributes.headline
 Кодекс Ватикану

# data[].attributes.subject
 Кодекс Ватикану

# data[].attributes.body
Назарова Діана

"Кодекс Ватиканус" — один із найдавніших і найважливіших манускриптів Біблії, який зберігається у Ватиканській бібліотеці (від звідси й назва "Ватиканус"). Це давньогрецький манускрипт, який є одним із найповніших і важливих для вивчення ранніх текстів Нового Завіту та для відновлення первісних варіантів біблейських текстів.

Важливі факти про Кодекс Ватиканус:

1. Дата створення:

Кодекс був написаний, ймовірно, в IV столітті — приблизно між 325 і 350 роками н.е. Це один з найдавніших і найбільш повних манускриптів Біблії, що дійшли до нас.

2. Зміст:

Кодекс Ватиканус містить майже весь текст Старого та Нового Завіту, за винятком деяких книг (наприклад, частини книги Есфірі та апокрифічних книг), які відсутні в манускрипті.

Тексти написані на давньогрецькій мові (класична та койне).

На відміну від інших давніх кодексів, таких як Кодекс Синайський, Ватиканус є одним з найбільш повних і важливих для текстологічного аналізу.

3. Особливості:

Кодекс написаний капітальним (всевишнім) шрифтом без розділення на слова та з мінімальною пунктуацією, що ускладнює читання.

Використовує критерії текстових сімей, які мали вплив на передачу біблейського тексту в християнській традиції, і служить основою для сучасних видань Грецького Нового Завіту.

4. Історія:

Кодекс був знайдений у Ватиканській бібліотеці, де він зберігається й сьогодні.

Він потрапив до Ватикану в 1475 році, хоча його походження залишається неясним. Деякі дослідження припускають, що манускрипт може бути пов'язаний з Олександрійською бібліотекою або має єгипетське походження.

5. Вплив:

Кодекс Ватиканус є важливим інструментом для вивчення текстів Біблії, зокрема для складання сучасних видань і критичних текстів Нового Завіту.

Цей манускрипт є ключовим елементом для істориків, теологів та філологів, які працюють над відновленням оригінальних текстів священних писань.

# data[].attributes.attachment_caption
МИХАЙЛО СТАДНІК

# data[].attributes.headline
ВСЕСВІТНА СПАДЩИНА ЮНЕСКО

# data[].attributes.subject
ВСЕСВІТНА СПАДЩИНА ЮНЕСКО

# data[].attributes.body
видатні культурні та природні цінності, що вважаються надбанням усього людства

# data[].attributes.location_name
Великий китайський мур, Хуайжоу, Китай

# data[].attributes.attachment_caption
Найстаріша частина була збудована ще в 9 столітті до н. е.[3]
Пізніше будівництво нових секцій тривало аж до 16 століття включно. Одна з найвідоміших частин муру збудована в 220—206 до н. е. першим імператором Китаю Цінь Ши Хуан-ді. Небагато з них дійшли до наших днів. Більшість нині існуючих були збудовані в епоху династії Мін.
Великий китайський мур простягається від Шаньхайгуань на сході до Лобнор на заході по дузі, що приблизно розмежовує південні околиці Внутрішньої Монголії. Археологічне дослідження 2008 року дійшло висновку, що Великий мур, побудований в епоху династії Мін (1368—1644), з усіма його секціями простягається на 8 851,8 км[4][5][6].
Ця довжина складається з 6259 км самого муру, 359,7 км траншей та 2 232,5 км природних захисних бар'єрів, таких як гори та річки[6][7][8].
Його загальна протяжність згідно з результатами 2012 року становить 21 196,18 кілометрів[9][10].
Уздовж усього Великого муру споруджені каземати для охорони та сторожові вежі, а в головних гірських проходах — фортеці.
Великий китайський мур зберігся до наших днів переважно у вигляді кам'яного захисного муру династії Мін (XVII століття).

# data[].attributes.headline
Великий китайський мур, Хуайжоу, Китай

# data[].attributes.subject
Великий китайський мур, Хуайжоу, Китай

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Великий китайський мур, Хуайжоу, Китай

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
Великий китайський мур

# data[].attributes.subject
Великий китайський мур

# data[].attributes.body
Великий китайський мур — це одна з найвеличніших архітектурних споруд в історії людства та символ Китаю. Він був побудований для захисту від нападів кочових племен з півночі.

Основні факти про Великий китайський мур:

1. Довжина: За різними оцінками, його довжина разом з розгалуженнями сягає близько 21 196 кілометрів.

2. Будівництво: Почалося в 3 столітті до нашої ери за правління Цінь Шихуана і тривало протягом багатьох династій, включаючи Хань та Мін.

3. Матеріали: В залежності від регіону використовували камінь, глину, дерево та цеглу.

4. Стратегічне значення: Окрім військового захисту, мур слугував для транспортування товарів і полегшення зв'язку між різними частинами Китаю.

5. Архітектура: Мур складається з веж, бастіонів і укріплених стін з отворами для стрільби, що робило його ефективним для оборони.

Цікаві факти:

Великий мур не можна побачити з Місяця неозброєним оком, як це часто помилково вважають.

У 1987 році Великий китайський мур було включено до списку Світової спадщини ЮНЕСКО.

Деякі частини муру сьогодні зруйновані або заросли, але реставраційні роботи тривають.

Він є популярною туристичною пам'яткою та символом стійкості і майстерності стародавніх китайців.

# data[].attributes.headline
Великий китайський мур

# data[].attributes.subject
Великий китайський мур

# data[].attributes.body
Великий китайський мур— Знаходиться у північній частині Китаю, збудованих з метою захисту північних кордонів Китайської імперії від вторгнень різних кочових племен.Найстаріша частина була збудована ще в 9 столітті до н. е.

Пізніше будівництво нових секцій тривало аж до 16 століття включно. Одна з найвідоміших частин муру збудована в 220—206 до н. е. першим імператором Китаю Цінь Ши Хуан-ді. Небагато з них дійшли до наших днів. Більшість нині існуючих були збудовані в епоху династії Мін.

Великий китайський мур простягається від Шаньхайгуань на сході до Лобнор на заході по дузі, що приблизно розмежовує південні околиці Внутрішньої Монголії. Археологічне дослідження 2008 року дійшло висновку, що Великий мур, побудований в епоху династії Мін (1368—1644), з усіма його секціями простягається на 8 851,8 км.

# data[].attributes.attachment_caption
МИХАЙЛО СТАДНІК

# data[].attributes.body
Археологічний музей, розташований неподалік від археологічних розкопок стародавнього міста Троя, на північному заході Туреччини.

Відкритий у 2018 році, експонує в семи секціях сучасної архітектурної будівлі історичні артефакти з Трої та деяких інших стародавніх міст, що були поруч, та на сусідніх островах. Директором музею є Рідван Гьолджюк. Музей отримав спеціальну нагороду Європейський музей року 2020 та спеціальну нагороду Європейської музейної академії.

# data[].attributes.location_name
Лейденський музей, Rapenburg, Лейден, Нідерланди

# data[].attributes.attachment_caption
Колекції. Голландський національний музей старожитностей налічує у своїй колекції близько 180 000 предметів, що розділені на чотири області:

Єгипет
Класична античність (греки, римляни та етруски)
Давній Близький Схід
Нідерланди (передісторія, римський період і середньовіччя)
У кінозалі музею демонструються документальні короткометражні фільми. Іноді проводяться освітньо-розважальні заходи для дітей, наприклад, дитячі екскурсії або пошуки скарбів.

Історія музею. Голландський національний музей старожитностей був заснований у 1818 році як «археологічний кабінет» Лейденського університету. Його першим директором був Каспар Реувенс, піонер в галузі археології. У ХІХ столітті в колекцію були додані багато предметів класичної давнини і стародавнього Єгипту. Аж до Другої світової війни музей був єдиною офіційною голландською установою, яка проводила археологічні розкопки. 1 липня 1995 року музей став незалежною некомерційною організацією, яка управляє археологічної частиною голландської національної колекції. Його завдання – зробити ці об'єкти широко доступними для широкого загалу.

# data[].attributes.headline
Лейденський музей, Rapenburg, Лейден, Нідерланди

# data[].attributes.subject
Лейденський музей, Rapenburg, Лейден, Нідерланди

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Музей-заповідник «Херсонес Таврійський», вулиця Давня, Севастополь

# data[].attributes.attachment_caption
Херсонеський історико-археологічний музей-заповідник у Севастополі — музей, відкритий 1892 на базі археологічних знахідок з розкопів старогрецького міста Херсонесу, розташований у колишньому монастирі на території розкопів; спершу мав назву «склад місцевих старожитностей». Тут 20 років працював дослідник і археолог Карл Казимирович Косцюшко-Валюжинич (1847—1907), перший директор музейного закладу в добу царату. З 1980 року існує під сучасною назвою.

# data[].attributes.headline
Музей-заповідник «Херсонес Таврійський», вулиця Давня, Севастополь

# data[].attributes.subject
Музей-заповідник «Херсонес Таврійський», вулиця Давня, Севастополь

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Ольвія. Розкопки древньогрецького поліса, Николаевская область

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана 

# data[].attributes.headline
 Ольвія: Вікно в античний світ на берегах Чорного моря

# data[].attributes.subject
 Ольвія: Вікно в античний світ на берегах Чорного моря

# data[].attributes.body
Ольвія – це унікальна археологічна пам’ятка, яка відкриває перед нами двері в давні часи, коли на території сучасної України процвітала антична цивілізація. Розташована на берегах Чорного моря, в Миколаївській області, Ольвія була одним з найважливіших грецьких міст-держав Північного Причорномор'я.

Історична довідка

Заснована грецькими колоністами з Мілету у VI столітті до н.е., Ольвія швидко розвивалась і досягла розквіту у IV-III століттях до н.е. Місто було важливим торговим центром, де торгували зерном, рибою, шкірою, металами та іншими товарами. Ольвія мала тісні торговельні зв’язки з іншими грецькими полісами, а також зі скіфами.

Що можна побачити на розкопках?

Сьогодні на території Ольвійського археологічного заповідника можна побачити:

Руїни давніх будівель: житлових будинків, громадських споруд, храмів.

Залишки міських укріплень: стін, веж.

Некрополь: місце поховання мешканців Ольвії.

Музей: де зібрані знахідки, зроблені під час розкопок.

Чому Ольвія така важлива для науки?

Розкопки в Ольвії надають вченим унікальну можливість досліджувати життя античного міста, його культуру, економіку, політичний устрій. Завдяки знахідкам археологів ми можемо дізнатися про побут древніх греків, їхні релігійні вірування, торговельні зв’язки.

Чому варто відвідати Ольвію?

Подорож до Ольвії – це не просто екскурсія, це можливість зануритися в атмосферу давнього міста, відчути дух минулих епох. Відвідавши Ольвію, ви зможете:

Побачити на власні очі, як жили люди понад 2 тисячі років тому.

Доторкнутися до історії.

Зрозуміти, як розвивалися цивілізації на території України.

Відпочити на природі, насолодитися мальовничими краєвидами.

Як дістатися до Ольвії?

Ольвійський археологічний заповідник розташований у селі Парутине, Очаківського району, Миколаївської області. Дістатися туди можна на власному автомобілі або автобусом з Миколаєва або Одеси.

# data[].attributes.headline
Національний заповідник ”Херсонес Таврійський”

# data[].attributes.subject
Національний заповідник ”Херсонес Таврійський”

# data[].attributes.body
Якщо захочете прочитати більше про заповідник:)

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний заповідник ”Херсонес Таврійський”

# data[].attributes.attachment_link.description
Національний заповідник ”Херсонес Таврійський” у м. Севастополь (Крим) був заснований у 1978 р. на базі херсонеського музею з метою дослідження та…

# data[].attributes.headline
Херсонес Таврійський (заповідник) — Вікіпедія

# data[].attributes.subject
Херсонес Таврійський (заповідник) — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Херсонес Таврійський (заповідник) — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
національний заповідник України

# data[].attributes.location_name
Київ, Україна

# data[].attributes.headline
Національний музей історії України | Музейний Портал

# data[].attributes.subject
Національний музей історії України | Музейний Портал

# data[].attributes.body
Сподіваюсь вам сподобається🙂

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Національний музей історії України є одним з провідних музеїв країни за кількістю та значенням колекцій. У ньому зібрано понад 700 тис. експонатів різних категорій - історичні знахідки, збірки, декоративно-ужиткове мистецтво, зброя, рукописи, стародруки, картини та графіка, а також реліквії українського національно-визвольного руху ХХ століття. Кожен експонат є свідком історії України від найдавніших часів до сьогодення.

Музей засновано у 1899 році як Музей старожитностей та мистецтв. З того часу музей отримав значну кількість пожертв та спонсорської допомоги від родин меценатів Терещенків та Ханенків. Ця підтримка дозволила організовувати археологічні експедиції та формувати колекції історичних та етнографічних знахідок. Під час українських національно-визвольних змагань та відродження української державності музей грав важливу роль у просвітництві та ідеології.

Будинок, де розташовано музей, є пам'яткою архітектури. Він був збудований у 1937-1939 роках за проектом відомого архітектора Йосипа Каракіса. Під час Другої світової війни колекція музею зазнала значних втрат, проте після війни було здійснено поповнення зібрань завдяки іншим музеям та приватним колекціонерам.

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний музей історії України | Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.description
Національний музей історії України є одним з провідних музеїв країни за кількістю та значенням колекцій. У ньому зібрано понад 700 тис. експонатів різних категорій - історичні знахідки, збірки,&

# data[].attributes.location_name
Одеський археологічний музей НАН України, улица Ланжероновская, Одесса, Одесская область

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
 Одеський археологічний музей: вікно в давнину

# data[].attributes.subject
 Одеський археологічний музей: вікно в давнину

# data[].attributes.body
Одеський археологічний музей – це один з найстаріших і найбагатших археологічних музеїв України. Розташований в історичному центрі Одеси, він зберігає унікальну колекцію артефактів, що розповідають про історію Північного Причорномор'я з найдавніших часів до середньовіччя.Історія музею

Музей було засновано у 1825 році, що робить його одним з найстаріших музеїв такого типу в Україні. Засновником музею вважається Одеський археологічний комітет, який об’єднував ентузіастів історії та археології.

Що можна побачити в музеї?

Колекція музею налічує понад 170 тисяч експонатів. Серед них:

Античні артефакти: кераміка, скульптури, ювелірні вироби, монети, що розповідають про життя давніх греків і римлян на території сучасної Одеси.

Скіфські знахідки: зброя, кінська збруя, предмети побуту.

Середньовічні артефакти: кераміка, скляні вироби, ювелірні прикраси.

Колекції з Єгипту, Греції, Китаю та Італії: мумії, саркофаги, вази, статуетки.

Відкриється в новому вікні

ukraina.info

Античні артефакти з Одеського археологічного музею

Чому варто відвідати Одеський археологічний музей?

Поринути в історію: Музей дозволяє відвідателям перенестися в минуле і відчути атмосферу давніх цивілізацій.

Розширити кругозір: Колекція музею настільки різноманітна, що кожен відвідувач знайде щось цікаве для себе.

Насолодитися красою артефактів: Багато експонатів музею є справжніми шедеврами мистецтва.

Дізнатися про історію Одеси: Музей розповідає про те, як розвивалася Одеса з давніх часів.

Корисні факти

Будівля музею: Сама будівля музею є архітектурною пам'яткою і представляє історичну цінність.

Бібліотека: При музеї діє наукова бібліотека, яка містить велику колекцію книг з археології та історії.

Реставраційна лабораторія: В музеї працює реставраційна лабораторія, де відновлюються пошкоджені артефакти.

Одеський археологічний музей – це місце, де історія оживає. Відвідавши його, ви зможете краще зрозуміти, як розвивалися цивілізації на території сучасної України.

# data[].attributes.location_name
Легедзино, Черкасская область, Украина, 20435

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Музей Трипільської культури 

# data[].attributes.subject
Музей Трипільської культури 

# data[].attributes.body
Маємо також ложку з кістки, черпак з рога оленя, зернотерку та фарботерку й фарби.

# data[].attributes.location_name
Тернополь, Тернопольская область, Украина, 46000

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Експонати відділу стародавньої історії | Тернопільський обласний краєзнавчий музей

# data[].attributes.subject
Експонати відділу стародавньої історії | Тернопільський обласний краєзнавчий музей

# data[].attributes.body
У розділі археологія ранньозалізного часу Тернопільщини викликає інтерес різноманітна колекція глиняного посуду

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Тернопільський обласний краєзнавчий музей | Офіційний сайт

# data[].attributes.attachment_link.title
Експонати відділу стародавньої історії | Тернопільський обласний краєзнавчий музей

# data[].attributes.attachment_link.description
Офіційний сайт

# data[].attributes.location_name
Національний музей історії України, Volodymyrs'ka St, Київ

# data[].attributes.attachment_caption
Олександр Міщенко 

# data[].attributes.headline
Національний музей історії України, Volodymyrs'ka St, Київ

# data[].attributes.subject
Національний музей історії України, Volodymyrs'ka St, Київ

# data[].attributes.body
Націона́льний музе́й істо́рії Украї́ни — провідний історичний музей України. У музеї історії України зберігаються етнографічні, археологічні, нумізматичні колекції, стародруки, твори живопису і скульптури та інші історичні експонати. Фонди музею нараховують понад 800 тис. унікальних пам'яток історії та культури з найдавніших часів до сьогодення. Музей має цінні археологічні, нумізматичні колекції, колекції холодної та вогнепальної зброї, етнографії, виробів зі скла, порцеляни. Близько 10 тис. одиниць зберігання нараховує колекція живопису, графіки та скульптури. Також є колекція документів XV—XXI століть, козацьких клейнодів, універсалів, грамот, листів гетьманів та козацької старшини.

# data[].attributes.location_name
Херсонес Таврійський, Древняя улица, Севастополь

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Херсонес Таврійський, Древняя улица, Севастополь

# data[].attributes.subject
Херсонес Таврійський, Древняя улица, Севастополь

# data[].attributes.body
Упродовж двох тисяч років Херсонес був великим політичним, економічним та культурним центром Північного Причорномор'я , де був єдиною дорійською колонією. Нині Херсонеське городище розташоване на території Гагарінського району Севастополя та є історико-археологічним заповідником.

# data[].attributes.location_name
Музей античної скульптури Джованні Баракко, Corso Vittorio Emanuele II, Рим, Італія

# data[].attributes.attachment_caption
Музей створений на базі приватної колекції заможного володаря. Тому фонди несуть відбиток його колекціонерських зацікавлень, колекціонерських недоліків і вдалих придбань. Декотрий час барон цікавився артефактами Стародавнього Єгипту і ця частина колекцій відкриває нині експозиції. Але одна приватна особа не була в змозі зібрати настільки репрезентативну колекцію, котра би давала розгорнуту картину мистецтва такої довготривалої цивілізації, як Єгипет доби фараонів. Тому збірки Джованні Баракко поступаються кількістю і якістю багатьом іншим музеям з відділками мистецтва Стародавнього Єгипту (Британського музею, Лувра, міста Турина тощо). Досить мало експонатів з Месопотамії та творів етрусків. Дві окремі галузі — оригінали давньогрецьких майстрів з територій Греції та Італії (так звана Велика Греція), а також збірка копій давньоримських майстрів з грецьких оригіналів. Як і більшість приватних колекціонерів кінця 19 ст. Джованні Баракко не оминув давньогрецьку кераміку, що теж в експозиції. Окрема частина збірки — артефакти з острова Кіпр, що був перехрестям різних культур впродовж декількох тисячоліть.
В експозиції передано чотириста експонатів з фонду, загальна кількість музейних зал лише дев'ять.

# data[].attributes.headline
Музей античної скульптури Джованні Баракко, Corso Vittorio Emanuele II, Рим, Італія

# data[].attributes.subject
Музей античної скульптури Джованні Баракко, Corso Vittorio Emanuele II, Рим, Італія

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.headline
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.subject
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.body
Музей основан в 1889 году и открыт в 1890 году. Главной задачей правительство Италии считало собрать воедино и продемонстрировать археологические материалы, обнаруженные во время раскопок и раскрывающие историю страны после создания единого итальянского государства в ходе Рисорджименто в 1861 году и объединения Рима с Королевством Италия в 1870 году.

Альона Тичкіна

# data[].attributes.attachment_link.title
Screenshot 2024-11-29 at 13-16-56 Национальный музей Рима — Википедия

# data[].attributes.location_name
Капітолійські Музеї, Piazza del Campidoglio, Рим, Италия

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
Капітолійські музеї

# data[].attributes.subject
Капітолійські музеї

# data[].attributes.body
Капітолійський музей - це не просто музей, а справжній скарбничний давньоримського мистецтва. Розташований на Капітолійському пагорбі в Римі, він є найстарішим публічним музеєм у світі. Заснований у 1471 році папою римським Сікстом IV, музей зібрав у своїх стінах унікальну колекцію скульптур, монет, ювелірних виробів та інших артефактів, що розповідають про історію та культуру Стародавнього Риму.Чому варто відвідати Капітолійський музей?

Унікальна атмосфера: Прогулюючись залами музею, ви ніби переноситесь у часи Стародавнього Риму. Атмосфера античності, що панує тут, вражає своєю величчю і красою.

Шедеври світового мистецтва: Тут ви зможете побачити такі всесвітньо відомі скульптури, як "Умираючий галл", "Ромул і Рем з волчицею", "Гадалка". Ці роботи є справжніми шедеврами світового мистецтва і викликають захоплення у всіх відвідувачів.

# data[].attributes.location_name
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.headline
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.subject
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.body
Національний римський музей  — музей, який має кілька філій в окремих будівлях по всьому місту Риму,  У ньому представлені експонати з передісторії та ранньої історії Риму, з акцентом на археологічні знахідки періоду Стародавнього Риму.

Міщенко Олександр

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (96)

# data[].attributes.location_name
Національний римський музей, Терми Діоклетіана, Viale Enrico de Nicola, Рим, Италия

# data[].attributes.headline
Національний римський музей

# data[].attributes.subject
Національний римський музей

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний римський музей — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Національний римський музей (італ. Museo Nazionale Romano) — музей, який має кілька філій в окремих будівлях по всьому місту Риму, Італія. У ньому представлені експонати з передісторії та ранньої історії Риму, з акцентом на археологічні знахідки періоду Стародавнього Риму.

# data[].attributes.headline
Національний музей Риму

# data[].attributes.subject
Національний музей Риму

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
гід Василь Жук

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Національний музей Риму вражає розмахом. Його колекції знаходяться відразу в чотирьох різних будівлях - це терми Діоклетіана, палаццо Массімо, палаццо Альтемпс та крипта Бальбі. Музейний комплекс датується 1889 роком і може похвалитися одним із найкращих зібрань античного мистецтва у світі. Тут і скульптури, і фрески, і мозаїки, і багато інших цікавих експонатів.

З чого все почалося?

Наприкінці 19 століття уряд Італії вирішив зайнятися тим, щоб нарешті зібрати всі розрізнені археологічні знахідки воєдино. Їх ставало дедалі більше, і всі вони - безцінні свідчення вражаючої італійської історії.

Усе почалося із політики. В 1870 після тривалих національно-визвольних конфліктів Рим об'єднався з Королівством Італія. Для істориків та археологів це стало ознаменуванням нової епохи, яка подарувала нові та нові розкопки.

В основі колекції Національного музею Риму - колекція німецького винахідника та єзуїтського ченця Афанасія Кірхера. Він був професором Папського університету і нарівні з педагогічною та політичною діяльністю цікавився археологічними дослідженнями. Свою колекцію знахідок він зібрав в окремий кабінет і назвав його Кірхеріанум ще в 1651 році. Поступово колекція розрослася до масштабів повноцінного музею у приміщеннях єзуїтського коледжу. Згодом колекцію було націоналізовано. Її мали відправити до Музею Тіберіна, але він так і не був добудований.

Друга ключова частина колекції Національного музею Риму - це колекція Луїджі Пігоріні, видатного етнографа та археолога. Музей його імені був заснований у 1876 році. У 1889 році колекції об'єднали і через рік офіційно заснували Національний музей Риму. Трохи згодом, у 1901, до його експонатів приєдналася колекція з вілли Людовізі.

Спочатку всі скарби перебували на території терм Діоклетіана, але незабаром їх стало недостатньо. У 1911 році музей був реорганізований, а в 1913 році його колекції розійшлися по різних музеях. Однак у 1990 році було вирішено знову зібрати їх разом під дахом Національного римського музею. Тоді ж вони були розосереджені по чотирьох приміщеннях.

На що подивитися?

У термах Діоклетіана знаходяться протоісторичні та епіграфічні експозиції. Тут зібрані колекції рельєфів і скульптур, а також можна побачити велику виставку з історії стародавнього Риму. У галереях навколо зібрано античні рельєфи, стели та інші артефакти. У саду працює мармуровий фонтан із дельфінами.

У палаццо Альтемпс представлено колекцію вілли Людовізі. Її ретельно ​​збирало кілька поколінь сім'ї. Особливо багато тут античних скульптур, статуй, мозаїк та розписів. А також знаменитий трон Людовізі, тристоронній давньогрецький рельєф, датований 5 століттям до нашої ери.

У палаццо Массімо знаходяться шедеври римської скульптури, фрески, саркофаги, артефакти з розкопок вілли Лівії та Франезіна. Можна помилуватися реконструкціями статуй Мирона, у тому числі знаменитим Дискоболом. Тут же зібрані бюсти богів, богинь та імператорів.

У крипті Бальбі зібрано свідчення римської історії в період пізньої античності та раннього середньовіччя. Колекція займає одразу три поверхи, і вона повністю присвячена міському простору та його розвитку. Тут же знаходяться артефакти ранньохристиянського періоду.

# data[].attributes.attachment_link.title
Національний музей Риму

# data[].attributes.attachment_link.description
Національний музей Риму вражає розмахом. Його колекції знаходяться відразу в чотирьох різних будівлях - це терми Діоклетіана, палаццо Массімо, палаццо Альтемпс та крипта Бальбі

# data[].attributes.location_name
Капітолійські Музеї, Piazza del Campidoglio, Рим, Италия

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Капітолійські Музеї, Piazza del Campidoglio, Рим, Италия

# data[].attributes.subject
Капітолійські Музеї, Piazza del Campidoglio, Рим, Италия

# data[].attributes.body
Говорять про «музеї» у множині, так як пізніше до оригінальної колекції стародавніх скульптур була додана папою Бенедиктом XIV у XVIII столітті картинна галерея. Відкритий для публіки у 1734 році під час понтифікату Климента XII його вважають першим відкритим музеєм у світі. Місце, де мистецтво було для всіх, а не тільки його власників.

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

Не плутати з царської дорогою із Суз в Сарди.

Via Regia («царський шлях») — один з найдавніших торгових маршрутів в історії, який вів з Єгипту вздовж лінії вододілу на плато на східному березі Йордану, через Дамаск в Межиріччя і Персію[1].

Via RegiaКраїна Єгипет,  Йорданія,  Сирія і  Ірак

Via Maris (фіолетовий), Via Regia (червоний), та інші торгові шляхи Передньої Азії, бл. 1300 до н. е.

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.title
Шовковий шлях та його значення. Реферат

# data[].attributes.attachment_link.description
Шовковий шлях, як система торговельних шляхів, що зв’язують Китай із країнами Центральної Азії виник в другій половині першого тисячоріччя до н. е. і діяв аж до середини 20-го століття

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
 Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова

# data[].attributes.subject
 Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Назарова Діана

# data[].attributes.attachment_link.title
Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова

# data[].attributes.attachment_link.description
Харківський історичний музей імені М. Ф. Сумцова — один з найбільших музеїв України з давньою історією, провідний культурний центр Слобожанщини та Східної України, обласний науково-методичний музейний центр.
Музей веде свою історію від Музею Слобідської України імені Григорія Савича Сковороди, заснованого 21 січня 1920 року піклуванням видатного вченого і громадського діяча, академіка Української академії наук Миколи Федоровича Сумцова.
Щорічно музей приймає більше 200 тисяч відвідувачів.
Унікальна фондова…

# data[].attributes.location_name
Дарайя, Сирия

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.body
Via Maris (в перекладі з латині «приморський шлях», букв. «Дорога моря»), в стародавньому Єгипті — дорога Хора — сучасна назва старовинного торговельного шляху, одного з найдавніших в історії[1], яка була з часів ранньої бронзової доби, а можливо, й раніше. Він з'єднував Єгипет і більш північні імперії Сирії, Анатолії та Месопотамії.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Via Maris (фіолетовий), Via Regia (червоний), та інші торгові шляхи Передньої Азії, 1300 рік до н. е.

Via Maris (в перекладі з латині "приморський шлях", букв. "Дорога моря"), в стародавньому Єгипті - дорога Хора - сучасна назва старовинного торговельного шляху, одного з найдавніших в історії, яка була з часів ранньої бронзової доби, а можливо, й раніше. Він з'єднував Єгипет і більш північні імперії Сирії, Анатолії та Месопотамії.

В Біблії "приморський шлях" згадується в Старому Завіті ( Іс. 9:1) і в Новому Завіті: "Завулонова земле Нефталимова земле, за Йорданом, Галілея поганська" ( Мт. 4:15) (у латинському перекладі Нового Завіту, Вульгаті, це місце звучить так: "terra Zabulon et terra Nephthalim via maris trans Iordanen Galilaeae gentium").

Via Maris пов'язував по суші основні середземноморські портові міста протягом 5000 років з часу фараонів і ранніх цивілізацій ( філістимлян, фінікійців, хетів, лідійців), пізніших, грецьких і римської імперії, при хрестоносцях, мамлюках та османах. Їх сліди досі можна зустріти на всьому маршруті торгового шляху: в північноафриканських пустелях, в кедрових лісах в Лівані, в сільських районах, а також у містах, таких, як Олександрія, Газа, де Via Maris перетинав Дорогу спецій, Ашкелон, де Via Maris перетинав Дорогу пахощів, Ашдод, Яффо, Акру, Тір, Сайда Бейрут, Біблос, Латакія і т. д. У Яффо Via Maris поділявся на дві гілки. Східна йшла через місто Афек і продовжувалась через Мегіддо та Бейт-Шеан, перетинала Йордан і приєднувалася до Via Regia, а та, в свою чергу, йшла в Дамаск і далі на північ. Друга гілка йшла вздовж палестинського узбережжя на північ від Яффо через місцеві порти в таких містах, як Тель-Міхаль, Міхморет, Кейсарія, Дор, Атліт та Акко до фінікійського узбережжя і на північ в Анатолію або на схід в Месопотамію. Via Maris була одним з основних торговельних маршрутів для товарів з країн Африки з Єгиптом на півночі, в той час як товари з Анатолії, Месопотамії та в Азії в цілому прямували до Єгипту. Вона використовувалася як основний маршрут для окупаційних властей стародавніх імперій: єгипетських військ, які вторглися в Азію у другому тисячолітті до нашої ери, з одного боку, і месопотамських імперій: Ассирії, Вавилону і Персії для підкорення Єгипту, з другого боку.

Пізніше, порти, розташовані вздовж Via Maris, підтримували інтенсивні зв'язки через море з портами Європи в Греції, Італії та Іспанії протягом багатьох століть.

1. Станції по шляху фараона Рамсеса II в його кампанії проти хетів, що проходив через Газу. В зворотному напрямку це маршрут Якова та синів його по дорозі до Єгипту.

2. Місто Ашкелон, де розвивалася біблійна історія Самсона і Даліди, і через цю історію можна отримати уявлення про царство стародавніх філістимлян.

3. Яффо - це місто, в якому Via Maris переходив з рук в руки лідерів мусульман і хрестоносців, Саладіна і Річарда Левове серце.

4. Кесарія, з її чудовою архітектурою і багатством римської культури, де під управлінням царя Ірода Via Maris досяг піку свого значення протягом цього періоду. Римське завоювання у всіх середземноморських країнах мало величезний вплив на поліпшення торговельних шляхів і доріг для використання величезною римською армією. Крім того, за часів царя Ірода, згідно з легендою, сім'я Ісуса використовувала той самий маршрут для втечі до Єгипту зі своєю новонародженою дитиною.

5. Мегіддо. За часи царя Соломона Via Maris процвітав і слугував основним шляхом для торгівлі з Єгиптом і Фінікією. Маршрут використовувався для транспортування різних матеріалів для будівництва храму в Єрусалимі.

6. Фінікійський порт Дор (7-е сторіччя до н. е.). Ця унікальна нація контролювала давню торгівлю і морські перевезення в Середземномор'ї.

7. Акко. Наполеон під час своєї єгипетської кампанії облягав Акко в самому кінці XVIII століття.

# data[].attributes.attachment_link.description
Via Maris (в перекладі з латині "приморський шлях", букв. "Дорога моря"), в стародавньому Єгипті - дорога Хора - сучасна назва старовинного торговельного шляху, одного з найдавніших в історії, яка була з часів ранньої бронзової доби, а можливо, й раніше. Він з'єднував Єгипет і більш північні імперії Сирії, Анатолії та Месопотамії.

# data[].attributes.location_name
Порт-Саид, Египет

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.body
Via Maris (в перекладі з латині «приморський шлях», букв. «Дорога моря»), в стародавньому Єгипті — дорога Хора — сучасна назва старовинного торговельного шляху, одного з найдавніших в історії[1], яка була з часів ранньої бронзової доби, а можливо, й раніше. Він з'єднував Єгипет і більш північні імперії Сирії, Анатолії та Месопотамії.

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.body
Via Maris (в перекладі з латині «приморський шлях», букв. «Дорога моря»), в стародавньому Єгипті — дорога Хора — сучасна назва старовинного торговельного шляху, одного з найдавніших в історії[1], яка була з часів ранньої бронзової доби, а можливо, й раніше. Він з'єднував Єгипет і більш північні імперії Сирії, Анатолії та Месопотамії.

# data[].attributes.location_name
Середземне море

# data[].attributes.attachment_caption
Назарова Діана

# data[].attributes.headline
 Великий шовковий шлях

# data[].attributes.subject
 Великий шовковий шлях

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Назарова Діана

# data[].attributes.attachment_link.title
Великий шовковий шлях

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Великий шовковий шлях
Мабуть, найвідоміший торговельний шлях, який з’єднував Китай зі Сходом та Заходом. Ним переправляли шовк, прянощі, порцеляну, коней та багато інших товарів. Шлях пролягав через степи Центральної Азії, пустелі та гори, досягаючи Середземного моря.Чому Великий шовковий шлях був таким важливим?
Обмін товарами: Крім шовку, по цьому шляху перевозили прянощі, порцеляну, коней, хутро, слонову кістку та багато інших товарів. Цей обмін сприяв економічному розвитку регіонів, дозволяючи людям…

# data[].attributes.location_name
Інститут українознавства ім.І.Крип'якевича, вулиця Козельницька, Львів, Львівська область

# data[].attributes.headline
Інститут українознавства ім.І.Крип'якевича, вулиця Козельницька, Львів, Львівська область

# data[].attributes.subject
Інститут українознавства ім.І.Крип'якевича, вулиця Козельницька, Львів, Львівська область

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.attachment_link.title
Археологічний музей Інституту українознавства ім. І.Крип’якевича НАН України

# data[].attributes.attachment_link.description
Експозиція Археологічного музею побудована за хронологічним принципом
із застосуванням художніх реконструкцій. Поряд з оригінальними артефактами з
каменю, кістки, рогу, глини, чорних і кольорових металів представлено
реконструкції у натуральну величину способів житлобудівництва в добу палеоліту
(більше 50 тис. р. тому), у період існування трипільської культури (IV–III тис.р. до н. е.), у
ранньослов’янський час (V/VI–VII ст. н. е.), відтворені
стародавні методи обробки шкіри, свердління кам’яних сокир, виготовлення
глиняного посуду, плавки заліза та інше.

# data[].attributes.location_name
Бровари, Киевская область

# data[].attributes.headline
Археологічний музей “Добранічівська стоянка”

# data[].attributes.subject
Археологічний музей “Добранічівська стоянка”

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.title
Музеї "Археологічний музей "Добранічівська стоянка" КЗ КОР "Яготинський історичний музей"" - інформація, події, карта, відгуки

# data[].attributes.attachment_link.description
Археологічна пам'ятка, поселення доби пізнього палеоліту, що розташована на території села Добраничівка Яготинського району Київської області, на лівому березі річки Супій (притока Дніпра). Розкрито чотири господарсько-побутових комплекси, що складалися зі стаціонарних округлих домівок з мамонтових кісток типу чуму народів Півночі Росії, ям-сховищ, внутрішніх і зовнішніх вогнищ та виробничих центрів.

# data[].attributes.location_name
Американський музей природознавства, Сентрал Парк Запад, Нью-Йорк, США

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Американський музей природознавства, Сентрал Парк Запад, Нью-Йорк, США

# data[].attributes.subject
Американський музей природознавства, Сентрал Парк Запад, Нью-Йорк, США

# data[].attributes.body
Одне з найголовніших завдань Американського музею природознавства є: «Відкривати, інтерпретувати та поширювати — за допомогою наукових досліджень та освіти — знання про людські культури, природний світ та Всесвіт»

# data[].attributes.location_name
Музей доісторичного періоду і ранньої історії, Бодештрассе, Берлин, Германия

# data[].attributes.headline
Музей доісторичного періоду і ранньої історії, Берлін, Германія

# data[].attributes.subject
Музей доісторичного періоду і ранньої історії, Берлін, Германія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Новий музей в Берліні, де розміщується експозиція музею

"Зала Шлімана" із частиною Скарбу Пріама в експозиції Музею

Музей доісторичного періоду і ранньої історії ( нім. Museum für Vor- und Frühgeschichte) входить в систему Державних музеїв Берліна. Це одна з найбільших міжрегіональних археологічних колекцій Старого Світу та один із провідних археологічних музеїв Німеччини. В 1960 - 27 квітня 2009 музей розташовувався у Довгому будинку (колишньому палацовому театрі) палацу Шарлоттенбург. З 17 жовтня 2009 колекція переїхала в Новий музей на Музейному острові.

Поряд з постійною експозицією тут постійно проходять виставки. Діє тематична бібліотека, що містить близько 50 тис. книг. Крім того, в музеї розташовується Комісія з дослідження зібрань археологічних фондів та документів з північно-східної Центральної Європи, а також Проект з дослідження давньоєгипетського календаря.

Зібрання музею сягає часів художнього кабінету династії Гогенцоллернів, які в 1830 році виставили у палаці Монбіжу колекцію древніх знахідок під назвою "Музей вітчизняних старожитностей" ( нім. Museum Vaterländischer Altertümer). Колекція пізніше була переміщена - спочатку до Нового музею, з 1886 року - до Етнографічного музею на Принц-Альбрехт-штрасе, а з 1921 року - до Мартин-Гропіус-Бау, де з 1931 року був заснований Державний музей доісторичного періоду і ранньої історії. Важливу частину зібрання музею склали знахідки, які зробили Рудольф Вірхов і Генріх Шліман.

По закінченню Другої світової війни частина зібрання музею була вивезена як трофей в СРСР .

В 1960 р музей переїхав до Шарлоттенбурзького палацу. Після об'єднання Німеччини численні експонати, які до того тимчасово перебували у східноберлінському музеї доісторичної та ранньої історичної епохи, були включені до зібрання музею.

З осені 2009 року частину експозиції можна побачити в Новому музеї.

Відвідування музею відбувається у формі кругової прогулянки. Він містить наступні кімнати:

Студія Рудольфа Вірхова (зал 1) містить огляд технологічної історії кам'яної, бронзової та залізної доби, а також ПК з інтерактивними дисплеями та лекційну аудиторію.

Зала Шлімана (зал 2) містить знахідки бронзової та залізної доби із Середземномор'я, Західної та Центральної Азії та Китаю, а також колекцію кіпрських старожитностей міжнародного значення.

У залі кам'яної та бронзової доби (зал 3) представлені європейські знахідки тих періодів. Експозиції містять знахідки з палеолітичних стоянок Комб-Капель і Ле-Мустьє, мистецтво Льодовикового періоду та розвиток інструментів епохи палеоліту та мезоліту. Також представлені неолітичні культури Європи від лінійної кераміки до дзвоноподібних келихів. Колекція бронзової доби містить матеріали, що ілюструють розвиток металургії, культу та похоронних звичаїв. Географічний ареал простягається від Західної Європи до Північної Німеччини та Скандинавії, Сходу Центральної Європи, Альп та Дунайського регіону та Північної Італії.

Знахідка зі Східної Пруссії[4] (Юкнайчен або Гермау) - намисто 3 або 4 століття по Р.Х.

Золота зала (зала 4) містить дорогоцінні індивідуальні знахідки металу бронзової доби (проте Берлінський золотий капелюх тепер є частиною експозиції Нового музею, який було знову відкрито у 2009 році).

Зала 5 присвячена періоду від ранньої залізної доби до середньовіччя. Експозиція починається зі знахідок гальштатської культури Альп і кіраси Стікни, за якими йдуть кельтські, германські та римські матеріали. Середньовіччя задокументовано виставкою монет, одягу, зброї та інших знахідок.

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей доісторичного періоду і ранньої історії - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Музей доісторичного періоду і ранньої історії ( нім. Museum für Vor- und Frühgeschichte) входить в систему Державних музеїв Берліна. Це одна з найбільших міжрегіональних археологічних колекцій Старого Світу та один із провідних археологічних музеїв Німеччини. В 1960 - 27 квітня 2009 музей розташовувався у Довгому будинку (колишньому палацовому театрі) палацу Шарлоттенбург.

# data[].attributes.location_name
Музей археології, улица Богдана Хмельницкого, Київ

# data[].attributes.headline
Музей археології, Київ 

# data[].attributes.subject
Музей археології, Київ 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Археологічний музей Інституту археології НАНУ — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
Луцьк, Волынская область

# data[].attributes.headline
Луцьк, Волынская область

# data[].attributes.subject
Луцьк, Волынская область

# data[].attributes.body
Альона Тичкіна

# data[].attributes.location_name
Червоногородський замок, Тернопольская область

# data[].attributes.headline
Червоногородський замок, Тернопольская область

# data[].attributes.subject
Червоногородський замок, Тернопольская область

# data[].attributes.body
Багрич Єлизавета

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Червоногоро́дський за́мок, або Червоногродський замок - оборонна споруда біля зниклого колишнього міста Червоногорода, у першій половині XIX ст. перебудована на палац. Руїни розташовані в урочищі Червоному, поблизу села Ниркова Заліщицького району Тернопільської області, на стрімкому пагорбі посеред глибокої котловини річки Джурин, яка в цьому місці утворила майже замкнуту петлю.

Місто Червоногород (Червоний город), як помилково стверджували деякі дослідники, належало до літописних червенських міст (городів), від назви яких пішла пізніше назва Червона Русь.

Дерев'яний замок збудований руськими князями. У 1241 р. його знищили монголо-татари, однак у давньоруських літописах згадок про це немає.

У ГСКП є інформація про здобуття міста та Червоної Русі королем Польщі Казімежем ІІІ[1].

У XIV ст. замок став власністю князів Коріатовичів, які фундували тут дерев'яний замок, знищений татарами та волохами в 1538 р.

На початку XVII ст. за сприяння старости Червоногорода - львівського каштеляна Миколи Даниловича - звели мурований чотирикутний замок з вежами на кутах (одна з яких була з однієї сторони розвалена), був оточений оборонним муром із в'їзною брамою. Підстароста мешкав у дерев'яному будинку.

1648 року під час Національно-визвольної війни під проводом Б. Хмельницького замок захопили повстанські загони. 1672 року його здобуло військо турецького султана Магомета IV. Під час турецького панування замок був залишений мешканцями, після їхнього повернення стояв розорений.

Замок описаний як збудований за старосвітською архітектурою і обнесений мурами, в деяких місцях поруйнованих. Згаданий також старожитний монастирський костел поблизу замку.

Від 1778 р. - власність Кароля Понінського, який 1820 р. звелів розібрати 2 вежі й частину будівлі, дві інші вежі та частину стін використав для спорудження палацу на замковому фундаменті. Його син, Калікст, вважаючи вежі надто низькими, розібрав їх і збудував на цих самих місцях вищі та об'ємніші, у псевдоренесансному стилі.

До Першої світової війни палац мав вишукану терасу в італійському стилі та колонаду із 6 кам'яних колон, був оточений великим ландшафтним парком із фонтаном.

Під час Першої світової війни палац зазнав значних руйнувань, і його більше не відбудовували. Довершила руйнування Друга світова війна. Нині збереглися лише дві, значно пошкоджені вежі. У квітні 2013 року половина однієї з веж обвалилася.[2]

Нині - власність Тернопільської єпархії ПЦУ.

Круговий огляд руїн Червоногородського замку з БПЛА. Червень 2016 року

Магнатські і дворянські бібліотеки мали деяку кількість архітектурних увражів з проектами садиб, фасадами як модні взірці. Маєток з баштами - досить розповсюджений образ в садибному будівництві кінця XVIII століття. Набридлі античні портики з незмінними колонами, трикутними фронтонами спонукають архітекторів до пошуку нових образних рішень і оздоб. Виникає особлива, так звана "романтична" течія в межах архітектури класицизму, що залишає класицизмові плани споруд при зверненні до історичних стилів - спрощеної готики, спрощеного ренесансу тощо. Бічними баштами були прикрашені господарські палаци в садибах і польських, і російських магнатів (садиба Троїцьке-Кайнарджи (зруйнована), проект садиби Вільо для Ланського, архітектор Дж. Кваренґі (не здійснено). Старі взірці використовувались і в першій половини XIX століття.

У східній Україні дивом збереглася садиба Петра Рум'янцева Вишеньки (нині Чернігівська обл.), яка досі має 2 величні башти на фасаді. Садиба використовується як санаторій.

Червоногородський замок вважається одним з найзагадковіших і найромантичніших замків Тернопільщини. Туристи часто асоціюють його із казковими "Двома вежами" з саги Толкієна "Володар персня".

Гостро потребує інвестора, який зумів би відновити його колишню велич. Відновлена садиба в селі Нирків могла б теж використовуватись як санаторій чи туристичний об'єкт.

Замок малював Антоні Ланге.

# data[].attributes.attachment_link.title
Червоногородський замок - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Червоногоро́дський за́мок, або Червоногродський замок - оборонна споруда біля зниклого колишнього міста Червоногорода, у першій половині XIX ст. перебудована на палац. Руїни розташовані в урочищі Червоному, поблизу села Ниркова Заліщицького району Тернопільської області, на стрімкому пагорбі посеред глибокої котловини річки Джурин, яка в цьому місці утворила майже замкнуту петлю.

# data[].attributes.location_name
Закарпатська область, Україна

# data[].attributes.headline
Замок Паланок

# data[].attributes.subject
Замок Паланок

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Замок побудований на горі вулканічного походження заввишки 68 м і посідає площу 13 930 кв. м. Точний час заснування замку невідомий, але в документах, які позначаються XI століттям, він уже згадується.

Пам'ятка історії - Мукачівський або замок Паланок гордо височіє над містом на своєму постаменті. Єдиний вцілілий свідок зародження міста, утвердження його та процвітання. Річка Латориця, що протікає поруч замку, усе його існування була вірною подругою.

# data[].attributes.attachment_link.title
Замок Паланок

# data[].attributes.attachment_link.description
Замок побудований на горі вулканічного походження заввишки 68 м і посідає площу 13 930 кв. м. Точний час заснування замку невідомий, але в документах, які позначаються XI століттям, він уже згадується. Пам'ятка історії - Мукачівський або замок Паланок гордо височіє над містом на своєму постаменті. Єдиний вцілілий свідок зародження міста, утвердження його та процвітання.

# data[].attributes.location_name
Шарівський палац, Шаровка, Харьковская область

# data[].attributes.attachment_caption
Обихвост Іван

# data[].attributes.headline
Шарівський палац, Шаровка, Харьковская область

# data[].attributes.subject
Шарівський палац, Шаровка, Харьковская область

# data[].attributes.location_name
Кам'янець-Подільський, Хмельницкая область

# data[].attributes.headline
Кам'янець-Подільська фортеця: що приховують мури легендарного замку України

# data[].attributes.subject
Кам'янець-Подільська фортеця: що приховують мури легендарного замку України

# data[].attributes.body
Одне з найтуристичніших міст в Україні – Кам'янець-Подільський. На його теренах розташований однойменний старовинний замок, в якому панує особлива атмосфера Середньовіччя. Тисячі туристів їдуть сюди побачити легендарне місце, що називають "квіткою на камені".

Замок у Кам'янці-Подільському, збудований на скелястому півострові у каньйоні річки Смотрич, входить до складу історико-архітектурного заповідника "Кам'янець". Сама фортеця внесена до Списку пам'ятників світової спадщини ЮНЕСКО і входить до 7 чудес України.

Історія

Коли саме була зведена перша оборонна споруда на цьому місці, точних даних немає. Вчені досі сперечаються на цю тему. Одні схиляються до IX ст., інші – до XI ст. Єдине, в чому вони сходяться, це те, що в XI ст. на цьому місці стояв дерев'яний частокіл, що оберігав частину Галицько-Волинського князівства. Після масштабної пожежі у XIII ст. дерево прийшлося замінити на камінь. Щоправда, така новація зовсім не вберегла місто від жорстокого хана Батия. У 1240 році він зумів знищити половину населення міста та поневолити на довгих сто років вцілілу частину.

1362 рік – кардинальний поворот в історії фортеці. Від чужинців її рятує великий литовський князь Ольгерд, що під Синіми водами вщент розбиває лютих недругів. Відтак, замок переходить у власність п'ятьох братів, племінників князя: Костянтина, Федора, Бориса, Юрія та Олександра. Розпочинається масштабна реконструкція, він набуває сучасних рис. По 1793 рік Кам'янець-Подільська фортеця стає стратегічним королівським містом, центром польського воєводства.

Після Польщі у право власності вступила Російська Імперія, яка володіла Кам'янцем до приходу СРСР. Далі на замок чекала російсько-турецька війна 1809-1812 роки, І та II Світова війна та багато інших подій, але замок зумів встояти.
Старий замок

Старий замок – це серце твердині. Він має площу близько 1,5 гектара. Збудований у формі неправильного чотирикутника, периметр якого оточують 11 башт (або веж): Папська, Ляська (Біла), вежа Ковпак, Західна, вежа Рожанка, Лянцкоронська, Чорна вежа та інші.

Новий замок

Нова фортеця з'явилася для посилення обороноздатності старого замку та його захисту. Мури зводили після консультацій із голландськими фахівцями. Стіни нового замку укріплюють два бастіони: Південний та Північний. Щоб можна було потрапити на територію Старого замку, спорудили підвісний міст. На відміну від старого замку, споруди замку нового збереглися значно гірше.

Легенда

Одна із найкрасивіших легенд про фортецю розповідає про похід турків на Кам'янець-Подільський. Турецький султан Осман II переміг Хотин і вже готувався загарбати Кам'янецький замок. Для цього взяв з собою 200 тисяч війська. Чи то неприступність замку налякала володаря, чи навпаки, заворожила, та не міг він відвести погляду від фортеці. Султан запитав у свого вірного слуги: "Хто звів такий дивовижний замок?" Слуга, вражений не менше султана, відповів: "Сам Аллах приклав сюди руку!" Осман II відповів: "Тоді самому Аллахові й завойовувати це місто!" – і, повернувши свої війська, покинув ці землі назавжди.

Цікаві факти

За всю свою історію місто-фортеця було взяте всього двічі: 1393 року твердиню захопив литовський князь Вітовт, а 1672 року, завдяки великій численності війська, містом заволоділи турки

Фортецю збудували до часів появи вогнепальної зброї, тому башти замку та міста були повністю кам'яними

Кам'янець-Подільський замок був у фільмах "Той, хто пройшов крізь вогонь", "Тарас Бульба", "Балада про доблесного лицаря Айвенго", "Народжені бурею"

У фортеці проводять різноманітні фестивалі: "Остання столиця", "Земля героїв" та "Terra Heroica"

Щороку тут відбувається фестиваль повітряних куль

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харьковская область, Украина

# data[].attributes.headline
ШАРІВСЬКИЙ ПАЛАЦ

# data[].attributes.subject
ШАРІВСЬКИЙ ПАЛАЦ

# data[].attributes.body
Шарівська перлина

Шарівський палац, «Цукровий замок», «Шарівська перлина» - так називають один з найкрасивіших палацово-паркових ансамблів України. Пам’ятка національного значення – він розташувався в 60 кілометрах від Харкова, у смт. Шарівська Богодухівського району.

Закладений ще XIX столітті поміщиками Ольховськими, маєток належав також німцям – братам Гебенштрейтам та цукрозаводчику барону Кьонігу. З 1925 року в палаці оселився туберкульозний санаторій, який пропрацював аж до 2008 року.

Нарешті, після 6 років занедбаності, в 2014 році у Шарівського маєтку з’явився новий господар – Благодійний фонд «Омріяна Країна». За ініціативою громадського діяча Олексія Толкачова палацово-парковий комплекс передали в оренду під створення центру культури і мистецтв.

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.location_name
Національний музей народної архітектури та побуту України, вулиця Академіка Тронька, Киев

# data[].attributes.headline
Національний музей народної архітектури та побуту України, вулиця Академіка Тронька, Киев.              

# data[].attributes.subject
Національний музей народної архітектури та побуту України, вулиця Академіка Тронька, Киев.              

# data[].attributes.body
Багрич Ліза

# data[].attributes.location_name
Львів, Львівська область, Україна

# data[].attributes.headline
Музе1 жертв окупаційних режимів

# data[].attributes.subject
Музе1 жертв окупаційних режимів

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тюрма, що служила різним окупаційним режимам (польському, німецькому, радянському) і є символом тяглості української боротьби за незалежність. Те, що відбувалося на території тюрми, є уособленням злочинів проти людства, котрі не можуть бути забуті. Тюрма відображає взаємозв'язок між трагедією Західної України та решти території України в період репресивної діяльності окупаційних режимів, зв'язок з трагедіями інших народів та країн, що потрапили під тоталітарні режими. Меморіал як місце колективної пам'яті про трагедію, пов'язану із масовою загибеллю людей, які чинили (або підозрювалися у цьому) опір окупаційним режимам, є пам'яткою історії. Цей об'єкт втратив своє лиховісне первісне призначення бути тюрмою і разом з тим розкрив противажну ідею опору людини окупаційним режимам. Музей доносить цю ідею у двох ключових гаслах „Ніколи більше!" і „Заради свободи!". Музей став відкритим майданчиком для зустрічей, зібрань товариств репресованих, скаутських та ветеранських організацій, воєнно-історичних клубів, місцем міжконфесійно толерантного спілкування творчої та наукової інтелігенції, а також для заходів учителів та учнів, викладачів та студентів, музейного волонтерства та практики. Вхід та екскурсія безкоштовні. Посилання на сайт Музею: http://www.lonckoho.lviv.ua/

Додаткова інформація

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
тюрма на лонцького

# data[].attributes.attachment_link.title
Відеоекскурсія Музеєм жертв окупаційних режимів "Тюрма на Лонцького" - Архів ОУН

# data[].attributes.attachment_link.description
Тюрма, що служила різним окупаційним режимам (польському, німецькому, радянському) і є символом тяглості української боротьби за незалежність. Те, що відбувалося на території тюрми, є уособленням злочинів проти людства, котрі не можуть бути забуті. Тюрма відображає взаємозв'язок між трагедією Західн...

# data[].attributes.location_name
Ровно, Ровенская область, Украина

# data[].attributes.headline
Дубенський замок

# data[].attributes.subject
Дубенський замок

# data[].attributes.attachment_link.title
Заповідник м. Дубно

# data[].attributes.attachment_link.description
https://zamokdubno.com.ua Цікаві факти, про які ви не знали Дубенський замок входить до 7 чудес України Ніколи не був узятий штурмом Об'єкт повісті "Тарас Бульба" М. В.

# data[].attributes.location_name
Музей води, улица Михаила Грушевского, Киев

# data[].attributes.headline
Музей води, улица Михаила Грушевского, Киев

# data[].attributes.subject
Музей води, улица Михаила Грушевского, Киев

# data[].attributes.body
https://leov96.wixsite.com/aqua1

# data[].attributes.location_name
Замок "Паланок", Мукачево, Закарпатская область

# data[].attributes.headline
Замок "Паланок", Мукачево, Закарпатская область

# data[].attributes.subject
Замок "Паланок", Мукачево, Закарпатская область

# data[].attributes.body
Саша Міщенко

Точна дата заснування замка не відома перша згадка про нїго була в документах 11 століття володів замком з 1396 й до 1414 року Федір Кориатович зараз замок є музеєм

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Типова середньовічна фортеця, зведена для охорони та контролю торговельних і військових шляхів. Замок збудовано на горі вулканічного походження (188 м н. р. м., 68 м над Мукачевим). Здалеку він виглядає як суцільний об'єкт, а насправді складається з каскаду терас. Теперішнього вигляду замок набув наприкінці ХVII - на початку ХVIIІ ст., коли закінчено останню, нижню терасу. Тут були споруджені ворота та сторожова вежа (майже цілком зруйнована на поч. ХХ ст.). Вежа була розташована посередині глибокого рову, через який прокладено міст, що (як решта замкових мостів) під час підняття закривав вхід у ворота. За воротами - ще один рів із підйомним мостом, що вів до другої тераси (на 10 м вище першої), - Нижнього замку. Його будівництво закінчено у 1670 р. - дата зафіксована на фронтоні правого бастіону. Минаючи черговий рів та підйомний міст, можна потрапити на третю терасу (ще 10 м вгору) зі Середнім замком (XVII ст.), довкола воріт якого стоять два міцні бастіони. Вузький коридор, що сполучає ворота та подвір'я замку, оточений дво- та триповерховими казармами замкового гарнізону. Навпроти в'їзних воріт було одноповерхове помешкання коменданта замку (розібране у другій пол. ХХ ст., залишився тільки фундамент), за ним розташовувалися приміщення для жінок, а також арсенал, кухні, комори. До Верхнього замку (ХІV-XVI ст.) на вершині гори (на 6 м вище попереднього) можна потрапити кам'яними сходами під однією з веж (кін. XVIII ст.) або через так званий хід-пастку кінця ХVІІ ст.; колись сюди ж вів потаємний хід. Саме в князівських палатах (ХVІ-ХVІІ ст.), що оточують подвір'я, мешкали власники Мукачівського замку. Також у південно-східній частині розміщувалася замкова церква.

Припускають, що у ІХ-Х ст. на Замковій горі вже існувало дерев'яне давньослов'янське городище. Однак кочові племена угрів знищили слов'янські укріплені центри. За різними джерелами, з виникненням та розширенням Угорського королівства його володар у X-XI ст. вдосконалює укріплення на горі, які стають форпостом. Більш правдоподібно, що наприкінці ХІІІ - на початку XIV ст. (перша письмова згадка про споруду датована 1311 р.) замок стає оборонним центром усієї північно-східної частини королівства. Спочатку у південно-східній частині гори була споруджена квадратна вежа-донжон (Стара вежа) з дерев'яними чи кам'яними східцями, що за потреби знищувалися, - пункт розміщення прикордонного військового гарнізону. За деякими джерелами, для розбудови фортеці у 1321 р. король Карл-Роберт запросив майстрів з Італії.

Нині вважають, що новий етап історії замку починається, коли наприкінці XIV ст. подільський князь - вигнанець з литовської династії Гедиміновичів Федір Коріятович за короля Сигізмунда І стає ішпаном комітату Берег, патроном кількох місцевих церков та управителем замку в Мукачевому, що, власне, стає його резиденцією. Припускають, що саме цей князь докорінно перебудував фортецю - зробив її не лише оборонною, а й житловою. З'являється кам'яна двоповерхова прибудова до Старої вежі - приміщення для княжої сім'ї та челяді, а також сухий рів навколо двору, кам'яна захисна стіна (завширшки 5 м, заввишки 10 м), циліндричні вежі на кутах стіни (діаметром 9 м, товщиною стін 2,5 м; три з них збереглися). На випадок облоги замку у скалі під Старою вежею видовбано колодязь. Навколо всієї Замкової гори викопано рів, що наповнювався водою з річки Латориці. Отже, наприкінці XV ст. Мукачівський замок набув вигляду типової середньовічної фортеці.

По смерті князя Коріятовича у 1414 р. впродовж чотирьох років володарювала його дружина. Опісля замок перейшов у власність угорського короля Сигізмунда, а після його смерті - роду Гуняді (Янош Гуняді дарував Мукачевому магдебурзьке право). Після придушення селянського повстання у 1514 р., під час якого фортецю захопили бунтівники, вона знову стає власністю Угорської корони, а заодно - майоратом (передається по спадковості найстаршому у роді).

Пізніше стосовно замку точилися постійні суперечки між трансільванськими та австрійськими коронами.

На початку XVI ст. споруджено кільцевий бастіон Верхнього замку, 14-метрову дозорну вежу. В середині того ж століття після облоги австрійськими військами (і їх перемоги) замок суттєво пошкоджено, зокрема постраждали нові споруди (бастіон, мур). Напис на кам'яній плиті у південно-західній частині Верхнього замку свідчить, що у 1569 р. каштелян замку Петр Тарноці відремонтував його.

XVI-XVIIІ ст. - час розбудови замку, зокрема споруджено Нижній і Передній замки (що сукупно стали Середнім замком), а також сам Нижній замок з укріпленням воріт барбаканом (приворотною баштою). У другій половині XVII ст. довкола замку зведено оборонні бастіони і вирито рови, які наповнювалися водою й були оточені паланком (дерев'яним частоколом), - можливе підгрунтя для другої назви замку - "Паланок".

Від 1595 р. Мукачівський замок (і вся Мукачівщина) переходить у володіння трансільванських князів. Ще один зафіксований настінний напис у Середньому замку вказує на значні ремонтні роботи 1624 р. Через рік домінію Мункач викупив трансільванський князь Габор Бетлен, який дав дозвіл комендантові замку Яношу Балінгу на ремонт та укріплення фортифікаційної системи; на кам'яній плиті в коридорі Верхнього замку 1629 р. зафіксована побудова ще однієї оборонної споруди.

З 1633 по 1711 р. домінія Мункач належить родові Ракоці. Замок стає столицею князя Дердя І, по смерті якого його дружина Жужанна Лорантфі продовжує реконструювати фортецю. За той час були проведені роботи зі зміцнення фортифікаційної системи замку: поглиблено рови (також викопано ще один - навколо замку, що наповнювався водою з р. Латориці), укріплені зовнішні стіни та бастіони, на замкову скалу насипано плодючий грунт; з'являється напис на стіні східного бастіону Нижнього замку. За правління дружини Дердя І у Середньому замку збудовано ще дві округлі вежі (з іменами родів подружжя - Лорантфі та Ракоці), на яких велика восьмикутна зірка пам'ятує про чоловіка Дердя І, а менша, семикутна, - про сина Дердя ІІ. Про спорудження цих новобудов свідчить напис 1657 р. У 1648, 1649 та 1656 рр. у замку велися переговори між Дердєм ІІ Ракоці та посланцями гетьмана України Богдана Хмельницького щодо спільних військових дій проти Польщі. За князювання Дердя ІІ закінчено реконструкцію замку, а на наступній терасі добудовано Нижній замок. Таким чином, завершено побудову Мукачівського замку з його верхньою, середньою та нижньою частинами, кожна з яких могла захищатися самостійно. Навколо всього комплексу споруджено фортечну стіну з бійницями, оточену ровом; при вході у замок розміщено дві вежі. Після смерті Дердя ІІ у замку правлять його вдова Софія Баторі та син Ференц І Ракоці. З 1680 р. правителькою замку по смерті Ференца І стала його вдова Ілона Зріні, а від 1682 р. - дружина угорського політикана та лідера повстанців-куруців Імре Текелі, який провів ремонт замку.

А з іменем Ілони Зріні пов'язана славна історія про найтривалішу облогу Мукачівського замку 1685-1689 рр.: коли Угорщина й Трансільванія уже були під владою австрійської династії Габсбургів, жінка впродовж майже трьох років чинила опір австрійським військам (лабанцям). За цей подвиг турецький султан Мухамед IV навіть нагородив поборницю спеціальною грамотою - атнаме (єдиний випадок в історії Туреччини, коли цю нагороду отримала жінка). Після капітуляції замок перероблено відповідно до вимог часу: ліквідовано високі вежі, зведено прямокутні (на заміну округлим) бастіони та виступи на прямих мурах, виділено польові укріплення біля підніжжя гори, паланок замінено цегляними зіркоподібними укріпленнями (редутами), а також добудовано споруди у Середньому та Нижньому замках. Так Мукачівський замок стає найміцнішою фортецею Австрійської імперії на сході, а його вигляд відповідає тодішній сучасності.

У 1704-1711 рр. Мукачівський замок стає вихідним центром національно-визвольної війни на чолі з Ференцом ІІ Ракоці (сином Ілони Зріні). На заклик про допомогу повстанцям замок відвідали посли Росії, Франції, Туреччини. У той час споруджено четверту, останню терасу на Замковій горі, зведено нові укріплення вхідних воріт, захист також забезпечувався системою редутів. У північно-західній частині замку побудовано потаємний підйомник (для передачі їжі, зброї), повз Нижній і Cередній замки сполучений з Верхнім, задля якого на схилі гори споруджено спеціальні захисні вежі. Стара дорога, що пролягала південною стороною гори, замінена новою, яку захищав додатково зведений бастіон. У замку був найбільший пороховий завод повстанців, а біля підніжжя Замкової гори - монетний двір Ференца ІІ.

Після поразки куруців фортеця переходить у володіння Габсбургів, а відтак - роду графа Шенборна, який нібито зробив значний внесок у реконструкцію та побудову не лише замку, а й всієї домінії. Згідно з джерелами, отримавши володіння у досить запущеному стані, граф Шенборн створив у Мукачевому та прилеглих селах своєрідну німецьку колонію - "Паланок". На згадку про предків-колоністів XVIII ст. жителі сучасного мікрорайону Паланок досі влаштовують щорічні святкування - кірбай.

У 1782 р., за розпорядженням імператора Йосипа ІІ, у Мукачівському замку відкрито політичну тюрму, де загинуло близько двох тисяч в'язнів. Тут були ув'язнені учасники якобинської змови у Відні (в т. ч. угор. мовознавець Ференц Казінці), французький консул граф Каміл Турно, австрійський політик і історик Йосиф Гормаїр, лідер грецького визвольного руху Олександр Іпсіланті, гвардійський капітан Франц Рендль за замах на цісаря Фердинанда V, російський революціонер Михайло Бакунін, італійські, польські, угорські, чеські та австрійські політв'язні.

1805-1806 рр. у Мукачівському замку зберігалася угорська Свята Корона.

В 1834 р. у замку виникла пожежа, внаслідок якої знищено всі господарські будівлі, а також мистецькі цінності каплиці. Були проведені лише невеликі відновлювальні роботи.

Під час угорської революції 1848-1849 рр. в'язнів замку звільнено. На честь цієї події на бастіоні Верхнього замку посаджено липу як символ свободи (повалена 1960 р. під час сильної бурі). Однак після придушення революції та підписання акту капітуляції Мукачівський замок перейшов до рук російських (тоді - головна підмога імперії), а за день й до австрійських військових сил. У замку знову запрацювала в'язниця. 1855 р. за наказом австрійського цісаря й угорського короля фортеця перестала бути військовим об'єктом, набувши статус окружної громадянської тюрми. У 1858-1859 рр. замок реконструйовано, що докорінно змінило його внутрішнє планування. Максимальна кількість в'язнів за той час сягнула 930 осіб. За 40 років у замковій тюрмі побувало близько 8400, а загалом (за всі 100 років) - 19700 в'язнів.

У 1896 р. в'язницю ліквідовано, а замок офіційно закрито. У 1914-1915 рр. велися ремонтні роботи, зокрема встановлено дубові та металеві перила на підйомі до нього. Припускають, що 1914 р. у замку замешкували Українські січові стрільці.

У період чехословацького володарювання (1919-1939) у замку були розміщені військові частини. Вже 1920 р. Мукачівський замок іменувався "Варпеланком", "Варпаленком", "Варпаланком", "Паланком", - як і поселення, на території якого він стояв. Протягом 1922-1927 рр. у замку проводилися ремонтні роботи. У Другу світову війну сюди повернулися угорці. З приходом радянських військ у "Паланку" знову розмістили військові частини, а також в'язницю НКВС. 1956 р. фортеця отримала статус пам'ятки архітектури XIV-XV ст. Однак реставраційні роботи замку у Мукачевому протягом майже 20 років (з 1973 р.) привели до ще більшого його занепаду.

Від 1965 р. тут розміщувалася філія ужгородського Закарпатського краєзнавчого музею (відкритий 1980 р.), а 1989 р. відкрито Мукачівський історичний музей з історико-культурними експозиціями.

У 2006 р. на мурах Верхнього замку поставлено пам'ятник героїчній боронительці замку Ілоні Зріні та її синові Ференцу ІІ Ракоці, який після смерті матері відвоював "Паланок" (скульптор - Пітер Матл). Того ж року на найвищій вежі замку прикріплено електронний годинник із курантами, а також відкрито екуменічну церкву та шлюбний зал. У 2008 р. у Верхньому замку встановлено скульптуру сокола-турула.

У наш час у Мукачівському замку ведуться реставраційні роботи. Продовжує працювати філіал Закарпатського краєзнавчого музею. Тут діють дев'ять залів історії, чотири - етнографії краю; картинна галерея (Коцка, Бурч, Шолтес та ін.); унікальна колекція іконопису; два зали, присвячені життю й творчості угорського поета і революціонера Шандора Петефі, який відвідав "Паланок" у липні 1847 р., - на пам'ять про це у 1997 р. на стіні Середнього замку встановлено меморіальну таблицю.

Цікаво, що Мукачівський замок "Паланок" є однією з п'яти фортець у Європі, які ніколи не були взяті штурмом.

На подвір'ї "Паланка" кілька разів на рік (переважно влітку або навесні) відбуваються так звані лицарські бої.

Згідно з однією легендою, замок спочатку розташовувався на протилежному (правому) березі річки Латориці. І тільки згодом разом із горою був перенесений нечистим на лівий берег річки, на рівнину.

Існує також моторошна легенда про коридор смерті, так званий хід-пастку (зроблений на випадок, якби комусь із нападників таки вдалося подолати крутий підйом на лисий холм у супроводі маси стріл та куль, подолати рови та кілька рядів укріплень). Раніше тут були земляний настил і зйомні дерев'яні сходи. Коли вороги потрапляли в коридор, сходи забиралися, перед ними лилася гаряча смола. Кажуть, крики від болю і страждань лунали далеко за межами замку, відлякуючи інших нападників.

1973 р. у бруківці під градчастими воротами Середнього замку розмуровано мармурову прямокутну плиту, яка тепер (розбита і наново складена) розташована посередині двору Верхнього замку. Від її центрального отвору у вісім сторін виходять промені. Ось тут й породжуються здогади: чи це компас, чи сонячний годинник, чи напрями світу, а чи схема таємничих підземних переходів замку...

Продовжуючи легендарну тему підземель "Паланка", слід згадати про те, що на дні замкового колодязя можна вгледіти задні колеса карети: кажуть, запряжена кіньми, вона могла доставити власника фортеці у будь-який замок Трансільванії чи в Свято-Миколаївський монастир.

Ілона Зріні - надзвичайно красива і розумна жінка, близько трьох років обороняла Мукачівський замок, що був в облозі австрійської армії. Кажуть, упродовж всього того часу жінка не спала і не відпочивала, підтримуючи своїх людей та скрізь допомагаючи: від готування їжі та перев'язки поранених - до розподілу боєприпасів між солдатами та участі в організації оборони замку.
Одного разу, коли княгиня вийшла на бастіон, атака на замок раптово припинилася: чи то солдати, не чуючи погроз командувача, замилувалися красою жінки, а чи й сам офіцер віддав наказ припинити атаку, сказавши при цьому, що проти краси він не воює (за наказом генерала був розстріляний).
Ще одна легенда оповідає про до нестями закоханого в прекрасну Ілону Зріні начальника канцелярії й гарнізонного діловода, який освідчившись та отримавши відмову, зрадив оборонницю (а заразом й увесь "Паланок"): він підбурив солдатів, щоб ті відмовилися від служби через відсутність платні. За наказом княгині вірний капітан забрав усі її коштовності й заклав у Львові та Дрогобичі на гроші, - так жінка віддала борг.
Кажуть, повертаючись до замку, капітан упродовж двох тижнів кружляв довкола, шукаючи вихід, як потрапити туди. Одного вечора, подавши сигнал до замку й отримавши відповідь, капітан обійшов усі пости австрійців, підпоюючи вартових вином, унаслідок чого його самого до замку тягли підлеглі. А вже наступного ранку його бачили на північно-східному бастіоні з перев'язаною вологим рушником головою та гальбою росолу в руці, якою він вказував напрям стрільцям фортечної артилерії.
Повертаючись до зради, слід зазначити, що бунтівників уже нічого не переконувало: вони отруїли воду у колодязі, що нібито й стало причиною капітуляції Мукачівського замку 1688 р.
Існує й інша версія: закоханий підробив листа чоловіка Ілони Зріні, написавши, що на допомогу не слід чекати. Це змусило княгиню підписати акт капітуляції.

У східному бастіоні Нижнього замку, у товщі кам'яної стіни (перед прохідною музею, праворуч) міститься мавзолей коменданта замку, підполковника Адама Крагулича. Дізнавшись про наказ імператора 1855 р. про позбавлення Мукачівської фортеці звання військової, підполковник зрозумів, що замість службі Батьківщині своє життя він віддав ліквідації будь-яких проявів свободолюбства. Після цього він занепав духом і це призвело до його передчасної смерті. Останнім бажанням підполковника було навіки спочити тут як "останній військовий комендант військового замку".

Звичайно, не слід забувати про пам'ятник славному князю Федорові Коріятовичу, розташованому у дворі Верхнього замку. Оглядаючи його (крім "підкупних" монеток біля ніг), відразу впадає в око начищений до золотавого блиску вказівний палець лівої руки. Потримавшись за нього, можна попросити про здійснення найзаповітнішої мрії залежно від власних уподобань, навіть можна стати багатієм.

За різними джерелами, глибина колодязя становить 85 або 86 м. До 13 м він викладений тесаним каменем, а далі видовбаний у гірській породі. На глибині 71 м у колодязі є гвинтова драбина з 24 східцями, призначення яких невідоме; виявлені сходи у 1851 р., коли, за деякими джерелами, з колодязя діставали тіло солдата-самогубця. 1,6 м від дна колодязя є два резервуари, видовбані для зберігання води.
За австрійськими ж джерелами ХІХ ст., на глибині 71 м у криниці вирубано кам'яні спіральні сходи, які закінчуються на рівні 1,6 м від дна нішами, одна у південному напрямку, друга - у північному.
Функціонував до 1897 р. Дерев'яне колесо для відер було встановлено для кінозйомок у 1987 р. У 2008 р. колодязь очищено від сміття: його відкопано на 76,2 м, а під залізобетонною плитою виявлено водяне джерело. Також віднайдено дубові бочки для піднімання води та різне військове, зокрема австрійське, спорядження першої половини ХХ ст. Після очистки колодязь освічується і закритий склом - для наочного споглядання його глибини.

Кажуть, колодязь має вихід до річки Латориці: у часи тривалих і важких облог захисники замку підтримували через нього зв'язок за межами мурів. А ще ходять чутки, що хтось у колодязь пустив качку, яка падала туди 10 хв., а згодом її бачили на річці.
Ще одна легенда розказує, що під час викопування колодязя княжі піддані ніяк не могли добратися до води. Князь Коріятович пообіцяв мішок золота тому, хто вирішить цю проблему. І тут з'явився маленький смуглявий чоловічок, який стрибнув у колодязь, а за якийсь час там забурлила вода. Три дні дав чоловічок-чорт князеві на збір золота. Не маючи такої кількості дорогоцінного металу, князь сильно засмутився, однак його блазень порадив схитрувати - покласти у невеличкий мішечок кілька золотих монет (про розміри винагороди в домовленості не йшлося). Розлючений чорт від сорому стрибнув у колодязь - і більше звідти не виходить. Лише іноді чути зісередини відлуння його прокльонів.

Бронзовий монумент величного сокола-турула з розправленими крилами видніється ще на віддалі від Мукачівського замку. Його вага - 850 кг, висота - 2 м, розмах крил - 5 м, висота постаменту під соколом - 14 м. Встановлений у 2008 р., скульптор - Михайло Белень.
Слід згадати, що пам'ятник турулу стояв раніше на замковій вежі (1896-1924, встановлений угорською армією), і власне у листуванні щодо демонтажу цієї споруди у 1920 р. замок названо "Паланком". Розмах крил бронзового птаха сягав 3,5 м, висота всього монумента - 33 м. Обеліск демонтовано після Другої світової війни (відновлено без птаха 1989 р.), а скульптура турула потрапила до Закарпатського краєзнавчого музею, де міститься дотепер. Правда, шабля, яку тримав у дзьобі цей птах, не збереглася.
Турул - міфічний та тотемний птах древніх угорців (мадяр), який є символом віднайдення батьківщини народом, а також влади, сили й благородства. "Паланкову" скульптуру встановлено з нагоди 1100-річчя приходу угорського народу на Карпатську низовину.

За легендою, під час повстання куруців 1703 р. саме турул приніс шаблю князю Ференцу ІІ Ракоці, внаслідок чого повстанці перемогли у першому бою з австрійськими військами. На місці битви через 200 років встановили згаданий обеліск із бронзовим турулом.

# data[].attributes.attachment_link.title
Замок "Паланок" - Мукачево

# data[].attributes.attachment_link.description
Типова середньовічна фортеця, зведена для охорони та контролю торговельних і військових шляхів. Замок збудовано на горі вулканічного походження (188 м н. р. м., 68 м над Мукачевим). Здалеку він виглядає як суцільний об'єкт, а насправді складається з каскаду терас. Теперішнього вигляду замок набув наприкінці ХVII - на початку ХVIIІ ст., коли закінчено останню, нижню терасу.

# data[].attributes.location_name
1-й Золочівський провулок, 3, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.headline
Комунальний заклад "Харківська гімназія 86 Харківської міської ради Харківської області"

# data[].attributes.subject
Комунальний заклад "Харківська гімназія 86 Харківської міської ради Харківської області"

# data[].attributes.body
1-й Золочівський провулок, 3, Харків, Харківська область

# data[].attributes.attachment_link.description
Log into Facebook to start sharing and connecting with your friends, family, and people you know.

# data[].attributes.location_name
Харків, Харківська область, Україна

# data[].attributes.headline
Харківський художній музей

# data[].attributes.subject
Харківський художній музей

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Колекція Харківського художнього музею є одним з найбільш давніх і цінних мистецьких зібрань України. Історія музею починається з 1805 року і включає твори відомих художників XVI-XVIII століть. В період з 1920-х років до Другої світової війни музей пройшов кілька реорганізацій і зазнав репресій, але вважався одним з найкращих в СРСР. Внаслідок війни музей зазнав втрат, але був відновлений з вилучених та знайдених експонатів.

Післявоєнні роки характеризувалися активною діяльністю музею, поповненням зібрання та підвищенням його популярності. У 1986 році до музею приєднали Пархомівський художній музей, який мав унікальну колекцію. З 1994 року філією Харківського художнього музею є Музей народного мистецтва Слобожанщини, який зберігає рідкісні зразки народного мистецтва.

Фонди Харківського художнього музею на сьогодні налічують близько 25 тисяч експонатів, представлених живописом, графікою, скульптурою та декоративно-прикладним мистецтвом XV-XXI століть. Експонати в музеї походять з колекцій різних країн.

# data[].attributes.attachment_link.title
Харківський художній музей | Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.description
Колекція Харківського художнього музею є одним з найбільш давніх і цінних мистецьких зібрань України. Історія музею починається з 1805 року і включає твори відомих художників XVI-XVIII століть. В пері

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харьковская область, Украина

# data[].attributes.headline
Харьківський історичний музей

# data[].attributes.subject
Харьківський історичний музей

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Харківський історичний музей М.Ф. Сумцова, є одним з найбільших музеїв України та провідним культурним центром Слобожанщини та Східної України. Він також є обласним науково-методичним музейним центром. Музей свою історію починає з Музею Слобідської України, заснованого 21 січня 1920 року за ініціативи відомого вченого і громадського діяча, академіка Української академії наук Миколи Федоровича Сумцова.

Будівля музею розташована в історичному центрі міста. Цей будинок, побудований у 1908 році за проектом архітектора Бориса Миколайовича Корнєєнка, є цікавою архітектурною пам'яткою та одним з елементів архітектурного ансамблю Університетської вулиці.

Зараз тут розташовані експозиційні та виставкові зали, фондове сховище, бібліотека, актова зала, кабінети для наукових співробітників та технічного персоналу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Харківський історичний музей імені М.Ф. Сумцова | Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.description
Харківський історичний музей М.Ф. Сумцова, є одним з найбільших музеїв України та провідним культурним центром Слобожанщини та Східної України. Він також є обласним науково-методичним музейним центром

# data[].attributes.location_name
Полтавський краєзнавчий музей імені Василя Кричевського, улица Конституции, Полтава, Полтавская область

# data[].attributes.headline
Полтавський краєзнавчий музей імені Василя Кричевського, улица Конституции, Полтава, Полтавская область

# data[].attributes.subject
Полтавський краєзнавчий музей імені Василя Кричевського, улица Конституции, Полтава, Полтавская область

# data[].attributes.body
https://visitpoltava.com/uk/historydata/view?id=21

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Краєзнавчий музей ім. В. Кричевського

Що? - Краєзнавчий музей ім. В. Кричевського

Опис

Полтавський краєзнавчий музей - один із найстаріших музеїв України, заснований за ініціативою професора В. Докучаєва як природничо-історичний музей Полтавської губернії. На той час другий постійно діючий музей подібного профілю. В основу колекції покладені експонати музею та бібліотека К. Скаржинської, колекція східних старожитностей П. Бобровського. З 1920 року - Центральний пролетарський музей Полтавщини.

Нинішня музейна колекція налічує близько 300 тисяч експонатів і є однією із найбільших в Україні. Подання багатого матеріалу здійснюється за трьома класичними напрямами: "природа", "історія", "етнографія".Окремої уваги заслуговує постійно діюча виставка "Скарбниця", де представлені найбільш унікальні експонати музейної збірки.

Музей розміщено в приміщенні колишнього губернського земства, спорудженому впродовж 1903-1908 років за проектом архітектора В. Кричевського. Архітектурна споруда в стилі українського модерну містить традиційну орнаментацію та оздоблювальну композицію на фасадній частині будівлі. Вздовж фасаду розміщені герби повітових містечок Полтавської губернії. Високохудожні розписи вестибулю музею та центральної зали виконані відомими українськими художниками С.Васильківським та М.Самокишем. Будівля Полтавського краєзнавчого музею внесена до Списку пам'яток архітектури національного значення.

Особливість

-

Телефон

+38 (0532) 56-24-67

вул. Конституції, 2

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
краєзнавчий музей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
краєзнавчі музеї україни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
музеї полтави

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
музеи полтавы

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
достопримечательности полтавы

# data[].attributes.attachment_link.title
Краєзнавчий музей ім. В. Кричевського

# data[].attributes.attachment_link.description
Краєзнавчий музей, Краєзнавчі музеї України, музеї Полтави, музеи Полтавы, достопримечательности Полтавы

# data[].attributes.headline
Київ Музей Історії України

# data[].attributes.subject
Київ Музей Історії України

# data[].attributes.body
Назарова Діана

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Національний музей історії України

# data[].attributes.location_name
Чернігів, Чернігівська область, Україна

# data[].attributes.headline
Чернігівський обласний Історичний музей

# data[].attributes.subject
Чернігівський обласний Історичний музей

# data[].attributes.body
Єна Софія

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Чернігівський історичний музей імені В.В. Тарновського є одним з найстаріших та найвідоміших музеїв в Україні. Він має понад 200 тисяч пам'яток матеріальної і духовної культури. Музей був заснований 14 листопада 1896 року як Чернігівська губернська вчена архівна комісія та її історичний музей. У 1902 році було відкрито Музей українських старожитностей В.В. Тарновського на основі колекції Василя Тарновського-молодшого. У 1923 році п'ять чернігівських музеїв об'єдналися в Чернігівський Державний музей.

Після війни музей відновив свою діяльність, а в наступні роки у ньому були створені нові підрозділи. У 1997 році музей отримав повну назву Чернігівський обласний історичний музей імені В.В. Тарновського. Музей активно бере участь у різних заходах та фестивалях, і його робота отримала визнання та нагороди.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чернігівський обласний історичний музей ім. В. Тарновського | Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.description
Чернігівський історичний музей імені В.В. Тарновського є одним з найстаріших та найвідоміших музеїв в Україні. Він має понад 200 тисяч пам'яток матеріальної і духовної культури. Музей був заснова

# data[].attributes.location_name
Музей медуз, улица Крещатик, Киев

# data[].attributes.headline
Музей медуз, улица Крещатик, Киев

# data[].attributes.subject
Музей медуз, улица Крещатик, Киев

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
музей медуз в києві

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей Медуз в Києві

# data[].attributes.attachment_link.description
Музей Медуз в Києві

# data[].attributes.location_name
Музей живих метеликів, Grodzka, Краков, Польша

# data[].attributes.headline
Музей живих метеликів, Grodzka, Краков, Польша

# data[].attributes.subject
Музей живих метеликів, Grodzka, Краков, Польша

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
House Of Attractions | Найкращі атракцiони у Кракові

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей живих метеликів [звичайний] - House Of Attractions | Найкращі атракцiони у Кракові

# data[].attributes.attachment_link.description
Відвідайте не просто музей, а торкніться живої природи. Розгляньте і відчуйте на руці великого тропічного метелика. Нагодуйте птахів просто з руки. Це особливо приємний та незабутній дотик до природи. У музеї живуть і вільно літають метелики з різних континентів, а також канарки та амадини.

# data[].attributes.location_name
Київ, Україна

# data[].attributes.headline
"Музей метеликів", Київ

# data[].attributes.subject
"Музей метеликів", Київ

# data[].attributes.body
Єна Софія.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей метеликів | Музейний Портал

# data[].attributes.attachment_link.description
В експозиції музею представлено більше 1 000 екземплярів метеликів та інштих комах з усіх куточків світу. Метелики належать до комах з повним метаморфозом. Вони виникли вже на початку мезозою, а викоп

# data[].attributes.location_name
Музей Природи ХНУ ім. В. Н. Каразіна, улица Тринклера, Харьков, Харківська

# data[].attributes.headline
Музей Природи ХНУ ім. В. Н. Каразіна, улица Тринклера, Харьков, Харківська

# data[].attributes.subject
Музей Природи ХНУ ім. В. Н. Каразіна, улица Тринклера, Харьков, Харківська

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Державний музей природи Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна - один із найстаріших музеїв Європи, великий науково-просвітницький та навчальний центр України, який займається експозиційною, науково-дослідною, просвітницькою роботою, веде пропаганду наукових і екологічних знань.

Незабаром після відкриття Імператорського Харківського університету його правління звернулося до всіх директорів училищ з проханням надсилати до університету видатні витвори краю. У 1805 році опікун Харківського навчального округу граф Северин Потоцький закупив у Ганновері колекцію професора Андре, а у Санкт-Петербурзі колекцію італійця Четті, що складалася з багатьох видів тварин: коралів, мушель, молюсків, комах, птахів, а також скам'янілостей та мінералів. До Харкова вони прибули 2 квітня 1807 року. Ця дата і вважається днем заснування музею.

У поповненні колекцій музею та сприянні його розвитку брали та беруть участь відомі вчені та суспільні діячі, а також усі шанувальники природи. Музей став місцем зберігання унікальних наукових цінностей.

Наразі в наукових фондах музею зберігаються понад 250 000 експонатів з усього світу. Це опудала і тушки, черепи, скелети, яйця птахів, мокрі та сухі препарати різних тварин, комахи, зразки гірських порід та мінералів, викопні рештки і скелети, муляжі, гіпсові зліпки вимерлих тварин. У 23 залах музею розгорнуті експозиції чотирьох відділів: геологічного, безхребетних і хребетних тварин, еволюції органічного світу та охорони природи. Експонати демонструються у вигляді систематичних колекцій, а також біогруп та яскравих діорам, які обладнані аудіовізуальними засобами.

Музей виконує навчальні функції, забезпечує проведення занять зі студентами, надає консультації науковим співробітникам та вченим, організовує тимчасові виставки з природоохоронної тематики, мінералогії та палеонтології. Музей природи підтримує зв'язки з багатьма науковими закладами та музеями країн світу. Кожен рік з експозиціями знайомляться понад 40 000 мешканців міста, туристів, іноземних гостей, фахівців з різних галузей науки, вчених.
Положення про Музей природи

# data[].attributes.attachment_link.title
Музей природи

# data[].attributes.attachment_link.description
Державний музей природи Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна - один із найстаріших музеїв Європи, великий науково-просвітницький та навчальний центр України, який займається експозиційною, науково-дослідною, просвітницькою роботою, веде пропаганду наукових і екологічних знань. Незабаром після відкриття Імператорського Харківського університету його правління звернулося до всіх директорів училищ з проханням надсилати до університету видатні витвори краю.

# data[].attributes.location_name
Океанаріум Львів, проспект Шевченко, Львов, Львовская область

# data[].attributes.headline
Океанаріум у Львові 

# data[].attributes.subject
Океанаріум у Львові 

# data[].attributes.body
Пливемо далі!

# data[].attributes.location_name
The Oceanarium «Sea Fairy Tale», улица Андрея Малышко, Киев, UA.KC

# data[].attributes.body
Поїхали до Києва в Океанаріум!

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Київський океанаріум "Морська казка" -

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Так склалося, що в Україні слово "океанаріум" асоціюється у першу чергу з численними дельфінаріями, що виникали раніше повсюдно в багатьох містах країни. Але що ж таке океанаріум насправді? В першу чергу, це - музей із живими експонатами, мешканцями морів та океанів планети. Саме таким і є наш київський океанаріум "Морська казка", який відчинив свої гостинні двері у грудні 2012 року

Океанаріум "Морська казка" - домівка для більш як 3000 водних жителів: риб, рептилій, амфібій, безхребетних тварин, що відносяться майже до 200 видів тварин. На площі близько 800 м² розташовано 50 акваріумів, відкриті басейни та підводний тунель загальним обсягом 200 000 л води

Відразу на вході відвідувачів зустрічає гроза морів - легендарний корсар, який проводить гостей у першу галерею експозиції - перевернутий дерев'яний корабель. В ілюмінаторах затонувшого корабля затишно розміщена експозиція справжнього 6-метрового коралового комплексу з його природніми мешканцями: твердими та м'якими кораловими поліпами, рибками, морськими зірками та морськими їжаками, морськими губками тощо

З корабля гості потрапляють у світ Амазонії, а також перлину "Морської казки" - відкритий басейн із морськими скатами та котячими акулами

А далі - найбільший в Україні підводний тунель, розташований на глибині 2-х метрів під водою! Від риб глядачів відокремлює лише акрилове скло завтовшки 8 см. Перебувати у тунелі абсолютно безпечно та надзвичайно захоплююче - усе підводне життя проходить просто у вас на очах: величні морські черепахи та зухвалі рифові акули так близько

Вихід з тунелю оформлений у стилі підводного човна капітана Немо. Шість унікальних біотопів-акваріумів із різноманітними гідробіонтами (водними тваринами) чекають на вас у ілюмінаторах човна. Зграйки різнокольорових яскравих рибок метушаться туди-сюди, креветки помахують антенами, мурени ховаються в печерах, а спиногори та кабуби шукають собі пригод. М'які корали проводжають гостей хвилеподібними рухами своїх чудернацьких тіл, а тверді коралові поліпи щоденно трудяться над укріпленням та розростанням коралових рифів

І ось перед вами найбільший акваріум - 17-тонний дім для морської зеленої черепахи, морської черепахи Бісси та великих платаксів, аргусів, груперів.

На виході з центрального залу компактно вміщена "Немо-зона" - десяток акваріумів із різними видами оцилярисів (улюбленцями не тільки дітей, а й дорослих - рибками-клоунами), риб-спинорогів, риб-хірургів тощо

Але серед наших мешканців будуть не тільки кумедні та яскраві рибки-клоуни. Найотрутніші риби у світі - риба-фугу, риба-крилатка також чекають на гостей у своїх водних домівках задля того, щоб вразити вашу уяву

Тільки у нас здійснюються ваші дитячі мрії!

У "Морській казці" кожен відвідувач може не тільки поринути у атмосферу магічного оточення підводного світу, але й стати свідком показового годування акул та морських черепах, коропів кої та кайманового крокодила

Основним джерелом подачі води до океанаріуму є міська водопровідна мережа міста Києва. Вода проходить послідовне очищення через піщані та вугільні фільтри, а також через систему зворотного осмосу. Океанаріум не використовує природну морську воду через територіальну віддаленість від солоних водойм, тим більше, що вода потрібна не просто солона (морська), а з певними характеристиками. Солона вода готується із прісної води безпосередньо в океанаріумі. Всі системи життєзабезпечення акваріумів індивідуальні для кожного акваріума і працюють як замкнуті системи фільтрації. Залежно від необхідної температури води акваріуми мають систему обігріву або охолодження.

В океанаріумі працюють висококваліфіковані біологи, хіміки та акваріумісти, які щодня стежать за станом здоров'я тварин і рослин, за рівнем Ph води в акваріумах, рівнем вмісту фосфатів, нітритів та нітратів (та їх корекцією), за умовами проживання тварин та дотриманням вимог щодо правильного утримання, а також до безпечної та максимально приближеної до природних умов життя кожного мешканця океанаріуму.

Останні новини

12.12.2023

Графік роботи на зимові свята

Друзі, на період зимових свят 2023-2024 рр. ми додаємо робочі години, щоб всі бажаючі завітали в наш океанаріум та привіталися з нашими мешканцями! 24.12. 10:00 - 19:00 25.12. 10:00 - 18:00 31.12. 10:00 - 18:00 01.01. 11:00 - 18:00 08.01. 10:00 - 17:00 Каса зачиняється за півгодини до закриття океанаріума. Інші дні океанаріум працює за [...]

Детальніше

10.13.2023

Романтичне побачення в океанаріумі

Запросіть свою другу половинку на побачення в наш океанаріум. Підводний світ вразить вас та надихне на романтичні вчинки.Це чудове місце для неспішної романтичної прогулянки, споглядання за яскравими метушливими рибками, величними черепахами та зухвалими акулами.Наш підводний тунель та панорамні акваріуми - особливе місце для закоханий!Також вас чекає затишний столик, квіти, смачні десерти та ще дещо дуже [...]

Детальніше

10.05.2023

Показове годування рифових акул щовівторка і щоп'ятниці

Щовівторка та щоп'ятниці о 15:00 запрошуємо вас на показове годування рифових акул. Подивіться на власні очі, як швидко акули реагують на появу здобичі, і вправно маневрують серед інших тварин в пошуку смачненького!Буде пізнавально та захоплююче!

Детальніше

# data[].attributes.attachment_link.title
Про океанаріум - Київський океанаріум "Морська казка"

# data[].attributes.attachment_link.description
Так склалося, що в Україні слово "океанаріум" асоціюється у першу чергу з численними дельфінаріями, що виникали раніше повсюдно в багатьох містах країни. Але що ж таке океанаріум насправді?

# data[].attributes.attachment_caption
Котлета по-київськи. Історія створення | Київ від минулого до майбутнього 

# data[].attributes.headline
Котлета по-київські.

# data[].attributes.subject
Котлета по-київські.

# data[].attributes.body
Котлета по-київськи — різновид котлети у вигляді відбитого курячого філе, в яке загорнуто шматочок холодного вершкового масла. Готова котлета має еліпсоїдну форму. Обсмажують у фритюрі, попередньо вмочуючи в збите яйце і панірувальні сухарі. До вершкового масла можна додати тертий сир, гриби, зелень, яєчний жовток та інші інгредієнти.

Багрич Ліза

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Київ від минулого до майбутнього

# data[].attributes.attachment_link.title
Котлета по-київськи. Історія створення | Київ від минулого до майбутнього

# data[].attributes.attachment_link.description
З історії київських страв - Котлета по-київськи.

# data[].attributes.location_name
Хмельницький, Хмельницька область

# data[].attributes.attachment_caption
М'ясний рулет— варений, варено-копчений або сирокопчений м'ясний продукт промислового та домашнього виробництва згорнутий у трубкоподібну форму 

# data[].attributes.headline
М'ясний рулет з Хмельницька 

# data[].attributes.subject
М'ясний рулет з Хмельницька 

# data[].attributes.body
Грецький Іван

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харьковская область, Украина

# data[].attributes.attachment_caption
Діана Назарова

# data[].attributes.headline
Борщ по-слобожанськи (Харківщина)

# data[].attributes.subject
Борщ по-слобожанськи (Харківщина)

# data[].attributes.body
Харківщина – дуже різноманітний регіон, де переплітається історія та сучасність. Але туристам та гостям варто не тільки оглянути визначні місця, але спробувати традиційні страви. Одна з них – борщ по-слобожанськи. Його варять з молодих овочів та м'яса.

# data[].attributes.location_name
Миколаївська область

# data[].attributes.attachment_caption
Михайло Стаднік

# data[].attributes.headline
Рибні котлети з Миколаївської області

# data[].attributes.subject
Рибні котлети з Миколаївської області

# data[].attributes.body
Рибні котлети Я люблю це їсти

# data[].attributes.location_name
Прикарпаття, вулиця Незалежності, Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, Україна

# data[].attributes.headline
Грибна юшка Прикарпаття

# data[].attributes.subject
Грибна юшка Прикарпаття

# data[].attributes.body
Грибна юшка- це дуже смачна страва! Популярна перша страва в горах. Для приготування якої відварюють сухі білі гриби, додають тонко нарізану домашню локшину, спеції, зелень. Страва, подібна до борщу, але з додаванням слив. Сухі білі гриби відварюють у курячому бульйоні зі спеціями, додають домашню локшину і зелень.

# data[].attributes.location_name
Житомир, Житомирская область

# data[].attributes.headline
Деруни з Житомира

# data[].attributes.subject
Деруни з Житомира

# data[].attributes.body
Цю страву люблять скрізь, але в Житомирі — якимось особливим коханням.

Деруни вважаються коронною стравою Житомира та околиць. Там його люблять настільки, що на його честь у Коростені навіть поставили пам'ятник та проводять щорічний фестиваль. Чому таке кохання? Все дуже просто: ці края вже давно спеціалізуються на вирощуванні картоплі, тож цілком логічно вважати своїм спеціалістом саме картопляні оладки.

# data[].attributes.location_name
Луганськ, Луганская область

# data[].attributes.headline
Рулька Луганська

# data[].attributes.subject
Рулька Луганська

# data[].attributes.body
Рулька - це свиняча гомілка, яка запікається або тушкується. Вона є популярною стравою в багатьох країнах, в тому числі в Україні. Рулька часто подається з капустою, картоплею або іншими овочами. В Луганську рулька є особливо популярною стравою, яку часто готують на свята.

# data[].attributes.location_name
Полтава, Полтавская область

# data[].attributes.headline
Полтавські галушки

# data[].attributes.subject
Полтавські галушки

# data[].attributes.body
Галушки - це традиційні українські вареники з тіста, зазвичай з пшеничного борошна. Вони можуть бути солодкими або солоними, і їх часто подають з юшкою, соусом або як самостійну страву. Галушки є особливо популярними в Полтаві, де вони є одним з найвідоміших страв.

# data[].attributes.location_name
Запоріжжя, Запорожская область

# data[].attributes.headline
Запоріжський капусняк

# data[].attributes.subject
Запоріжський капусняк

# data[].attributes.body
Капусняк - це густа, ароматна юшка з капусти, м'яса, копчених ковбасок і овочів. Вона є традиційною стравою в Україні, особливо в південних регіонах, таких як Запоріжжя. Капусняк часто подають з галушками або пампушками.