# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Eusébio da Silva Ferreira ( 25. tammikuuta 1942 Lourenço Marques, Mosambik - 5. tammikuuta 2014) oli portugalilainen jalkapalloilija. Paremmin hänet tunnetaan taiteilijanimellään Eusébio. Hän pelasi suurimman osan urastaan portugalilaisessa Benficassa. Eusébio valittiin vuonna 1965 vuoden eurooppalaiseksi jalkapalloilijaksi. Vuoden 1966 jalkapallon MM-kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi, ja hän voitti myös turnauksen maalikuninkuuden.

Ura seurajoukkueissa

Eusébio syntyi Lourenço Marquesissa (nykyään Maputo) Mosambikissa, joka silloin oli vielä Portugalin siirtomaa. Hän liittyi teini-ikäisenä paikalliseen Sporting Club de Lourenço Marquesiin. Mosambikista Eusébio siirtyi Benficaan vuonna 1961 puoliksi sattumalta. Benfican silloinen valmentaja Béla Guttmann kuuli hänestä sattumalta parturissa brasilialaisen São Paulon valmentajalta, joka oli nähnyt Eusébion Afrikassa käydessään. Tämän jälkeen Guttmann hankki hänet salaa Benficaan, sillä Eusébion seura oli kilpailevan Sporting Lissabonin yhteistyöseura.

Eusébio murtautui nopeasti Benfican kokoonpanoon ja sai lempinimet "Musta helmi" ja "Musta pantteri". Hän oli mukana voittamassa seuralle toista peräkkäistä Euroopan cupia 1962. Hän teki 5-3 päättyneessä finaalissa kaksi maalia. Benfica eteni vielä tämän jälkeen finaaliin 1963, 1965 ja 1968, mutta hävisi ne kaikki. 1960-luvulla Eusébiota kehuttiin usein maailman toiseksi parhaaksi jalkapalloilijaksi Pelén jälkeen. Benfican riveissä Eusébio pelasi aina vuoteen 1975 asti. Sinä aikana hän voitti Benficassa 11 Portugalin mestaruutta ja pelasi 301 liigaottelua, joissa hän teki 317 maalia. Niiden lisäksi pelasi lukuisia otteluita Euroopassa ja kansallisissa cupeissa. Kaikkiaan hänen saldonsa Benficassa oli 727 maalia 715 ottelussa.

Benfican jälkeen Eusébio pelasi useissa eri joukkueissa vuosina 1975-1979. North American Soccer Leaguessa hän pelasi kolmessa eri joukkueessa - Boston Minutemenissä, Toronto Metros-Croatiassa ja Las Vegas Quicksilverissä. Lisäksi hän teki lyhyet vierailut myös meksikolaiseen CF Monterreyhin ja portugalilaisiin SC Beira-Mariin sekä União Tomariin. Eusébio päätti uransa New Jersey Americansissa vuonna 1979.

Ura maajoukkueessa

Eusébio nousi Portugalin maajoukkueeseen 1961. Vuoden 1966 jalkapallon MM-kisoissa hän johdatti Portugalin aina välieriin, jonka se hävisi Englannille niukasti 2-1. Eusébio valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja hän oli myös kisojen paras maalintekijä 9 maalilla. Portugali voitti MM-pronssia voittamalla Neuvostoliiton 2-1 ottelussa, jossa Eusébio teki ensimmäisen maalin. Vuoden 1966 kisojen jälkeen Portugali ei enää päässyt arvokisoihin ennen Eusébion maajoukkueuran päättymistä 1973. Hän pelasi yhteensä 64 maaottelua, joissa hän teki 41 maalia.

Pelaajauran jälkeen

Uran jälkeen Eusébio sai useita huomionosoituksia. Hänet äänestettiin 1900-luvun yhdeksänneksi parhaaksi pelaajaksi IFFHS:n äänestyksessä, ja Pelé nimesi hänet FIFA 100 -listalle 2004. Portugalin jalkapalloliitto valitsi hänet Portugalin Kultaiseksi pelaajaksi UEFA:n 50-vuotisjuhlien yhteydessä.

Aiheesta muualla

# data[].attributes.attachment_link.description
Eusébio da Silva Ferreira ( 25. tammikuuta 1942 Lourenço Marques, Mosambik - 5. tammikuuta 2014) oli portugalilainen jalkapalloilija. Paremmin hänet tunnetaan taiteilijanimellään Eusébio. Hän pelasi suurimman osan urastaan portugalilaisessa Benficassa. Eusébio valittiin vuonna 1965 vuoden eurooppalaiseksi jalkapalloilijaksi. Vuoden 1966 jalkapallon MM-kisoissa hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi, ja hän voitti myös turnauksen maalikuninkuuden.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Hendrik Johannes Cruijff

Pelipaikka

hyökkäävä keskikenttä

Pituus

178 cm[1]

Lempinimi

El Flaco

Junioriseurat

1959-1964

Ajax

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Yhteensä

521

(291)

Maajoukkue

Valmennusura

1985-1988

Ajax

1988-1996

Barcelona

2009-2013

Katalonia

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat. Nimi-testi OK

Hendrik Johannes Cruijff, tunnettu myös nimellä Johan Cruyff, ( 25. huhtikuuta 1947 Amsterdam, Alankomaat - 24. maaliskuuta 2016 Barcelona, Katalonia, Espanja) oli alankomaalainen jalkapalloilija ja valmentaja. Cruijffia pidetään yleisesti yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.

Pelaajana Cruijff tunnettiin erityisesti teknisyydestään, nopeudestaan ja pelisilmästään. Hänet tunnetaan erityisesti yhtenä tärkeimmistä totaalisen jalkapallon pelaajista.

Hänen poikansa on Jordi Cruyff.

Cruijffin uran huippuhetket ajoittuvat 1970-luvun alkuun. Tuolloin hän oli Ajaxin kantavia voimia, kun seura voitti kolme Euroopan cupia peräkkäin (1971, 1972, 1973). Vuonna 1973 Cruijff siirtyi Ajaxista FC Barcelonaan. Hänet palkittiin Euroopan parhaimpana pelaajana vuosina 1971, 1973 ja 1974: hän oli ensimmäinen kolmesti Euroopan parhaaksi valittu pelaaja.

Maajoukkueessa Cruijff pelasi 48 ottelua tehden niissä 33 maalia. Hänen maajoukkueuransa tähtihetki oli vuoden 1974 jalkapallon MM-kisat, joissa Cruijff johdatti maansa MM-loppuotteluun asti, jonka Länsi-Saksa kuitenkin voitti. Vuoden 1978 kisoihin hän kieltäytyi osallistumasta vedoten vastenmielisyyteen isäntämaa Argentiinan sotilashallintoa kohtaan.

Ajaxin ja Barcelonan lisäksi Cruijff pelasi Yhdysvalloissa Los Angeles Aztecsissa ja Washington Diplomatsissa, Espanjassa Levantessa sekä Alankomaissa Feyenoordissa.

Valmentajana Cruijff valmensi kahta seuraa: Ajaxia ja FC Barcelonaa. Ajaxin hän johdatti Cup-voittajien cupin voittoon vuonna 1987 sekä Barcelonan neljään peräkkäiseen liigamestaruuteen (1991-1994) ja Euroopan cupin voittoon 1992. Cruijff palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2009, jolloin hänet nimitettiin Katalonian maajoukkueen valmentajaksi ja Katalonian jalkapalloliiton neuvonantajaksi. Joukkue pelaa vuosittain 1-2 ottelua.

Ketjupolttajana tunnettu Cruijff sai sydänkohtauksen varhaisessa keski-iässä ja ryhtyi sen jälkeen tupakoinnin vastustamisen mannekiiniksi.

Cruijff kuoli syöpään maaliskuussa 2016. Syöpä oli diagnosoitu vain puoli vuotta aiemmin, lokakuussa 2015.

Saavutukset

MM-hopeaa: 1974

EM-pronssia 1976

Hollannin mestari (9): 1966, 1967, 1968, 1970, 1972, 1973, 1982, 1983, 1984

Hollannin cup (6): 1967, 1970, 1971, 1972, 1983, 1984

Espanjan mestari: 1974

Espanjan cup: 1978

Euroopan cup (3): 1971, 1972, 1973

Euroopan supercup (2): 1972, 1973

Intercontinental cup: 1972

Euroopan paras pelaaja (3): 1971, 1973, 1974

Valmentajana

Espanjan mestari (4): 1991, 1992, 1993, 1994

Espanjan cup: 1990

Espanjan supercup (3): 1991, 1992, 1994

Hollannin cup (2): 1986, 1987

Euroopan cup: 1992

Euroopan supercup: 1992

Cup-voittajien cup (2): 1987, 1989

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Hendrik Johannes Cruijff Pelipaikka hyökkäävä keskikenttä Pituus 178 cm[1] Lempinimi El Flaco Junioriseurat 1959-1964 Ajax Seurat Vuodet Seura O (M) Yhteensä 521 (291) Maajoukkue Valmennusura 1985-1988 Ajax 1988-1996 Barcelona 2009-2013 Katalonia Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat. Nimi-testi OK Hendrik Johannes Cruijff, tunnettu myös nimellä Johan Cruyff, ( 25.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Ronaldo de Assis Moreira

Syntymäaika
21. maaliskuuta 1980 (ikä 40)

Syntymäpaikka

Porto Alegre, Brasilia

Pelipaikka

hyökkäävä keskikenttäpelaaja

Pituus

182 senttimetriä

Paino

80 kilogrammaa

Lempinimi

Ronaldinho Gaúcho, Milossii, Dinho, Ronnie, R10, Farzadinho, Besartdinho Dentuço, Traíra, Pilantra, Mercenário, Maria-vai-com-as-outras

Junioriseurat

1987-1998

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11. huhtikuuta 2015.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 4. maaliskuuta 2014. Nimi-testi OK

Ronaldo de Assis Moreira, joka tunnetaan paremmin nimellä Ronaldinho (s. 21. maaliskuuta 1980 Porto Alegre, Rio Grande do Sulin osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija ja nykyinen poliitikko. Ronaldinho on ollut elokuusta 2007 lähtien myös Espanjan kansalainen. Ronaldinhoa pidetään yhtenä sukupolvensa parhaista pelaajista. Vuonna 2018 Ronaldinho liittyi oikeistopopulistiseen Brasilian republikaanipuolueeseen asettuakseen ehdolle saman vuoden parlamenttivaaleissa.

Uransa alkuvaiheessa Ronaldinho edusti synnyinkaupunkinsa Porto Alegren ykkösseuraa, Grêmiota, josta hän siirtyi Ranskaan Paris Saint-Germainiin vuonna 2001. Muutaman kauden jälkeen Ronaldinho siirtyi espanjalaiseen suurseuraan FC Barcelonaan viiden vuoden sopimuksella 19. heinäkuuta 2003. Siirtokorvaus oli noin 28 miljoonaa euroa. Joukkueen paidassa hän saavutti muun muassa Espanjan mestaruuden vuosina 2005 ja 2006, sekä Mestarien liigan voiton vuonna 2006.

Sopimuksen ollessa päätöksessään kaudella 2007-2008 Ronaldinhon viimeinen kausi Barcelonassa meni pitkälti loukkaantumisten varjostamana ja hän pelasi kaikkiaan 26 ottelua tehden niissä yhdeksän maalia. Kauden jälkeen alkoivat huhut Ronaldinhon siirtymisestä muualle, kun Barcelonan puheenjohtaja Joan Laporta ilmoitti brasilialaisen tarvitsevan uuden haasteen saadakseen uransa takaisin loistokkuuteen ja ollen näin vapaa siirtymään haluamaansa seuraan. 15. heinäkuuta 2008 italialaisseura AC Milan ilmoitti tehneensä vuoteen 2011 kestävän sopimuksen Ronaldinhon kanssa. Ronaldinho teki kahdeksan maalia ensimmäisenä kautenaan AC Milanissa. Huhut veivät 30-vuotiasta pelintekijää takaisin kotimaansa sarjaan. Talvella 2011 Ronaldinho siirtyi brasilialaiseen Flamengoon. Hän teki hattutempun 5-4-vierasvoittoon päättyneessä ottelussa Santosia vastaan 27. heinäkuuta 2011.

4. kesäkuuta 2012 Ronaldinho siirtyi yllättäen brasilialaisseura Atlético Mineiroon Flamengon palkkarästien takia. Ronaldinho valitsi pelinumerokseen numeron 49, koska numero 10 oli jo käytössä ja hänen äitinsä on syntynyt vuonna 1949. 29. heinäkuuta 2014 Ronaldinho purki sopimuksensa Atlético Mineiron kanssa.

6. syyskuuta Ronaldinho teki 2-vuotisen sopimuksen Meksikon pääsarjaseura Querétaron kanssa. Ronaldinho kommentoi siirtoa: "Valitsin Meksikon sen huomion perusteella, jota olen täällä aina saanut. Olen erittäin motivoitunut pelaamaan Querétaron riveissä."

12. heinäkuuta 2015 brasilialainen Fluminense ilmoitti tehneensä Ronaldinhon kanssa sopimuksen, mutta purki sen jo kahden kuukauden kuluttua ja ilmoitti syyskuussa 2016 lopettavan kokonaan uransa.

Maajoukkue

Ronaldinho on edustanut maataan Brasilian jalkapallomaajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 26. kesäkuuta 1999 Latviaa vastaan. Hän voitti maailmanmestaruuden Korean ja Japanin järjestämissä vuoden 2002 MM-kilpailuissa. Lisäksi hän on voittanut maajoukkueessa Copa Américan vuonna 1999 ja olympiapronssia 2008.

Brasilian pudottua odotettua aiemmin puolivälierissä Saksassa järjestetyistä MM-kilpailuissa 2006, joutui maaleitta jäänyt Ronaldinho kotimaassaan median syytösten kohteeksi tehottomuudesta. Brasilian valmentajaksi samana vuonna noussut Dunga ei myöhemmin nimennyt Ronaldinhoa vuoden 2010 MM-kilpailuihin Etelä-Afrikkaan lähetettyyn joukkueeseensa. Ronaldinhoa ei nimetty myöskään vuoden 2014 MM-kilpailuihin.

Kansainvälinen jalkapalloliitto on valinnut Ronaldinhon vuoden jalkapalloilijaksi peräkkäisinä vuosina 2004 ja 2005. Hän oli ehdolla myös vuonna 2006, mutta jäi äänestyksessä kolmanneksi Fabio Cannavaron ja Zinédine Zidanen taakse.

2013 Uruguaylaislehti El Pais valitsi Ronaldinhon Etelä-Amerikan parhaaksi jalkapalloilijaksi, jossa titteliin olivat ehdolla vain Etelä-Amerikan sarjoissa pelaavat pelaajat.

Seurajoukkueissa

Maajoukkueessa

Hyökkäävänä keskikenttäpelaajana pelaavan Ronaldinhon näyttävä pelityyli juontaa juurensa hänen nuoruudestaan. Tuolloin hän pelasi futsalia ja rantajalkapalloa ja siirsi sittemmin näissä peleissä keskeiset harhautukset ja kikat perinteiseen jalkapalloon.

Yksityiselämä

Ronaldinho seurustelee malli Alexandra Paressantin kanssa. Hänellä on poika entisen tanssijattaren Janaína Nattielle Viana Mendesin kanssa.

Ranskalaisen France Football -lehden mukaan Ronaldinho ansaitsi vuonna 2006 kaikkiaan 23 miljoonaa euroa. Summa koostui Barcelonan maksamasta 8,5 miljoonan euron palkasta ja noin 14 miljoonan euron mainostuloista.

Ronaldinho tarkoittaa pikku-Ronaldoa. Myös Ronaldosta käytettiin nimeä Ronaldinho vuoden 1994 MM-kisoissa.

Ronaldinho Brasilian peliasussa

Ronaldinho (oikealla) Brasilian maajoukkueen paidassa

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Ronaldo de Assis Moreira Syntymäaika 21. maaliskuuta 1980 (ikä 40) Syntymäpaikka Porto Alegre, Brasilia Pelipaikka hyökkäävä keskikenttäpelaaja Pituus 182 senttimetriä Paino 80 kilogrammaa Lempinimi Ronaldinho Gaúcho, Milossii, Dinho, Ronnie, R10, Farzadinho, Besartdinho Dentuço, Traíra, Pilantra, Mercenário, Maria-vai-com-as-outras Junioriseurat 1987-1998 Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 11.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Zinédine Yazid Zidane

Syntymäaika
23. kesäkuuta 1972 (ikä 47)

Syntymäpaikka

Marseille, Ranska

Pelipaikka

hyökkäävä keskikenttäpelaaja

Pituus

185 senttimetriä

Lempinimi

Zizou

Seura

Seura

Real Madrid

Tehtävä

päävalmentaja

Zinédine Yazid Zidane (s. 23. kesäkuuta 1972 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Hän toimii Real Madridin päävalmentajana.

Zidane pelasi Ranskan maajoukkueessa 108 ottelua ja teki niissä 31 maalia. Hän voitti maailmanmestaruuden 1998 ja Euroopan-mestaruuden 2000. Hän edusti joukkuetta kolmissa MM- ja kaksissa EM-kilpailuissa. Seurajoukkuetasolla hän edusti Cannesia, Bordeaux'ta, Juventusta ja Real Madridia. Juventuksessa hän voitti kaksi Serie A:n ja Real Madridissa yhden Primera Divisiónin mestaruuden. Lisäksi hän voitti Madridissa Mestarien liigan. Henkilökohtaisista tunnustuksista merkittävimpiä ovat valinnat FIFA:n vuoden pelaajaksi vuosina 1998, 2000 ja 2003, Euroopan parhaalle pelaajalle myönnettävän kultaisen pallon voitto vuonna 1998 ja MM-kilpailujen parhaalle pelaajalle myönnettävän Kultaisen jalkapallon voitto vuonna 2006.

Zidane on tunnettu aggressiivisuudestaan: kun hän pelasi Juventuksessa, hänet ajettiin kentältä vuoden 2001 Mestarien liigan ottelussa Hamburgia vastaan, kun hän oli puskenut päällään vastustajajoukkueen Jochen Kientziä. Viimeisessä ottelussaan vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailujen finaalissa Italiaa vastaan hän sai punaisen kortin puskettuaan Italian Marco Materazzia rintaan ottelun ollessa 1-1-tilanteessa. Ranska hävisi ottelun rangaistuspotkukilpailussa.

Vuonna 2006 julkaistiin Douglas Gordonin ja Philippe Parrenon elokuva Zidane: A 21st Century Portrait (2006). Elokuva kuvattiin Santiago Bernabéun stadionilla 23. huhtikuuta 2005.

Zinédine Yazid Zidane syntyi 23. kesäkuuta 1972 Marseillessa. Zidanen vanhemmat ovat Algeriasta kotoisin olevia siirtolaisia. He kuuluvat etnisesti kabyyleihin, joka on eräs berberien alaryhmä. He asuivat Marseillessa pahamaineisessa La Castellanen lähiössä. Zidanen isä oli ammatiltaan talonmies ja perheeseen kuului Zinédinen lisäksi kolme veljeä ja yksi sisko. Zidane kärsi nuoruudessaan kiusaamisesta ja syrjinnästä, mikä on näkynyt myöhemmin hänen harjoittamassaan hyväntekeväisyydessä Ranskan etnisten vähemmistöjen ja köyhien hyväksi.

Kymmenvuotiaana Zidane siirtyi pelaamaan junioriseura US Saint-Henriin.

Zidane aloitti uransa 17-vuotiaana Cannesissa. Hän sai Cannesissa runsaasti peliaikaa ja kehittyi huomattavasti pelaajana. Hän siirtyi 1992 Bordeaux'hon Cannesin pudottua Ligue 2:een.

Kaudeksi 1992-1993 Zidane siirtyi pelaamaan Bordeaux'hon. Bordeaux'ssa Zidane johdatti joukkueensa kaudella 1995-1996 UEFA Cupin loppuotteluun. Bordeaux'ssa Zidane pelasi ensimmäisen kerran Christophe Dugarryn kanssa, josta muodostui Zidanen yleinen kanssapelaaja Ranskan maajoukkueessa.

Englannin EM-kilpailujen 1996 jälkeen Zidane siirtyi torinolaiseen Juventukseen. Zidanen oli aluksi vaikea sopeutua italialaiseen elämään ja jalkapallokulttuuriin. Zidane pelasi Juventuksessa viiden vuoden ajan saavuttaen kaksi Scudettoa 1997 ja 1998. Hänet valittiin sekä FIFAn että Euroopan parhaaksi jalkapalloilijaksi 1998. Hän uusi FIFAn parhaan jalkapalloilijan palkinnon vuonna 2000.

Vuonna 2001 Zidane siirtyi maailmanennätyssummalla Real Madridin riveihin. Siellä hän ratkaisi Mestarien liigan voiton volley-maalillaan finaalissa Bayer Leverkusenia vastaan.

Ensimmäisen maaottelunsa Zidane pelasi Tšekkiä vastaan vuonna 1994. Pari vuotta myöhemmin hän oli jo Ranskan maajoukkueen vakiokalustoa.

Maajoukkueuran tähtihetki Zidanella oli vuonna 1998 Ranskassa pelatut MM-kilpailut ja niiden loppuottelu, jossa Zidane auttoi kahdella maalillaan maansa sen ensimmäiseen maailmanmestaruuteen.

Kahta vuotta myöhemmin Zidane johdatti Ranskan Euroopan-mestariksi. Hänet myös valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.

Zidanen tärkeys Ranskan maajoukkueelle näkyi vuoden 2002 MM-kilpailuissa, joissa hän ei pystynyt pelaamaan Ranskan kahdessa ensimmäisessä ottelussa loukkaantumisen vuoksi. Ranska ei onnistunut tekemään maalia kummassakaan ottelussa. Zidane pelasi Ranskan joukkueen kolmannen ja viimeisen ottelun turnauksessa mutta ei enää kyennyt auttamaan hallitsevaa maailmanmestaria alkulohkosta jatkoon.

EM-kilpailuissa 2004 Zidane kykeni jälleen täysipainoiseen peliin ja Ranska selvisi alkulohkosta jatkoon. Se joutui kuitenkin tulevan mestarin Kreikan pudottamaksi puolivälierissä. Kisojen jälkeen Zidane päätti lopettaa maajoukkueuransa, ja keskittyä uraansa Real Madridissa.

Tauko maajoukkueesta jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi, sillä elokuussa 2005 hän päätti palata kahden, myös kertaalleen maajoukkueessa lopettaneen ystävänsä kanssa kangerrellen pelanneen Ranskan paitaan.

Uudeksi uransa lopettamisajankohdaksi Zidane ilmoitti vuoden 2006 MM-kilpailuiden päätöksen. Hän syötti turnauksessa maalin, jolla Ranska pudotti puolivälierissä kisojen ennakkosuosikin Brasilian jatkosta. Välierissä Ranskaa vastaan tuli Portugali, jonka kukistamisessa Zidanella oli avainrooli, sillä hän laukoi Ranskan ainoan maalin rangaistuspotkusta. Loppuottelussa Zidane ampui jo seitsemännellä minuutilla sisään maaliin Ranskalle tuomitun rangaistuspotkun. Näin hänestä tuli neljäs pelaaja, joka on tehnyt maalin kahdessa eri MM-loppuottelussa. Loppuottelun jatkoajalla Zidane puski törkeästi italialaista Marco Materazzia rintaan. Zidane sai tilanteesta hetken selvittelyn jälkeen punaisen kortin ja tuli siten ulosajetuksi. Italia voitti ottelun rangaistuspotkukilpailussa.

"Haluan pyytää anteeksiantoa kaikilta lapsilta, jotka katsoivat sitä. Teolleni ei ollut mitään oikeutusta. Haluan olla avoin asiasta, koska kaksi tai kolme miljardia ihmistä näki sen televisioista ja katsojien joukossa oli miljoonia ja miljoonia lapsia."

Zidane kertoi, että Materazzi olisi loukannut Zidanea sanoin, jotka olivat "hyvin henkilökohtaisia ja koskettivat äitiäni ja siskoani". Hän pyysi tekoaan anteeksi lapsikatsojilta, mutta sanoi, ettei kadu tekoaan, koska "se tarkoittaisi, että Materazzilla olisi ollut oikeus sanoa kaikki se". Materazzi myönsi loukanneensa Zidanea, mutta kielsi loukanneensa hänen äitiään. Hän kertoi pitäneensä hetken kiinni tämän paidasta ja huomattuaan tämän Zidane oli kääntynyt ja sanonut: "Jos pidät paidastani, niin kai sinä saat sen sitten ottelun jälkeen". Zidane myönsi itsekin sanoneensa niin.

Zidane sai kolmen ottelun pelikiellon ja 7 500 Sveitsin frangin sakot ja Materazzi kahden ottelun pelikiellon ja 5 000 frangin sakot. Peliuransa lopettanut Zidane korvasi pelikiellon kolmen päivän yhdyskuntapalvelulla FIFA:n hyväksi.

Lehdistö valitsi Zidanen MM-turnauksen parhaaksi pelaajaksi eli Kultaisen pallon saajaksi 2012 äänellä. Toiseksi tullut Fabio Cannavaro sai 1 977 ääntä.

Näkemyksiä Zidanen pelityylistä

Zidanea pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelintekijöistä. Hänen pelinlukutaitoaan ja pallonhallintaansa on kehuttu. Hän oli myös tunnettu tarkoista syötöistään.

Pelitaitojensa lisäksi Zidane tunnettiin siitä, että hänen menetti pelatessaan malttinsa herkästi. Hän sai viiden ottelun pelikiellon vuonna 2000 puskettuaan toista pelaajaa. Zidane ajettiin ulos samasta syystä myös maailmanmestaruusfinaalista Italiaa vastaan vuonna 2006, joka oli myös hänen uransa viimeinen ottelu.

Zidane ei urallaan mielellään antanut haastatteluja.

Zidane toimi Real Madridin puheenjohtajan Florentino Pérezin neuvonantajana kesäkuusta 2009 alkaen, ja marraskuussa 2010 hän siirtyi seuran edustusjoukkueen neuvonantajaksi päävalmentaja José Mourinhon pyynnöstä. Valmentajauransa hän aloitti kaudella 2013-2014 Carlo Ancelottin apulaisvalmentajana. Tässä roolissa hän oli mukana voittamassa seuran historian kymmenettä Mestarien liigaa.

Kaudeksi 2014-2015 Zidane siirtyi Real Madridin kakkosjoukkueen Castillan valmentajaksi. Päävalmentajana toimi Santiago Sánchez, sillä Zidanelta puuttui vielä tarvittavat lisenssit valmentamiseen tällä tasolla. Muun muassa Espanjan valmentajaoppilaitoksen CENAFEn johtaja Miguel Galán kyseenalaisti järjestelyn ja piti Zidanea tosiallisena päävalmentajana. Kaksikkoa uhkasi toimitsijakielto, jonka urheilun hallintotuomioistuin kuitenkin perui. Kaudesta 2015-2016 alkaen Zidane toimi joukkueen päävalmentajana.

Tammikuussa 2016 Zidane siirtyi Real Madridin edustusjoukkueen päävalmentajaksi Rafael Benítezin saatua potkut kesken kauden. Zidanen johdolla Real paransi peliesityksiään ja nousi lopulta Espanjan liigassa toiseksi häviten mestaruuden FC Barcelonalle vain pisteellä. Mestarien liigassa Zidane luotsasi Realin finaaliin, jossa se kaatoi dramaattisten vaiheiden jälkeen Atlético Madridin rangaistuspotkukilpailussa. Tammikuussa 2016 France Football valitsi Zidanen vuoden parhaaksi ranskalaisvalmentajaksi.

Kaudella 2016-2017 Zidane luotsasi Real Madridin Espanjan liigamestaruuteen viiden vuoden tauon jälkeen. Taistelu mestaruudesta FC Barcelonaa vastaan ratkesi liigan päätöskierroksella, kun Real otti 2-0 vierasvoiton Málagasta. Mestarien liigassa Zidane luotsasi Real Madridin toista kertaa peränjälkeen loppuotteluun. Cardiffissa pelatussa loppuottelussa Real voitti Juventuksen 4-1 ja voitti ensimmäisenä seurana Mestarien liigan perättäisenä vuonna. Zidanesta tuli myös ensimmäinen kaksi perättäistä Mestarien liigaa voittanut valmentaja. Hänet valittiin FIFA:n vuoden valmentajaksi 2017.

Kaudella 2017-2018 Real Madrid ei ollut edelliskauden tasolla Espanjan liigassa. Eroa mestaruuden ylivoimaisesti voittaneeseen FC Barcelonaan kertyi peräti 17 pistettä ja paikallisvastustaja Atlético oli myös Realin edellä liigan lopputuloksissa. Espanjan cupista Real putosi yllättäen puolivälierissä CD Leganésille vierasmaalisäännön turvin. Realin vaikean kauden pelasti ja kruunasi menestys Mestarien liigassa. Zidanen ryhmä pudotti pudotuspeleissä jatkosta Paris SG:n, Juventuksen ja FC Bayern Münchenin. Loppuottelussa Real kukisti Liverpoolin 3-1 ja voitti Zidanen alaisuudessa historiallisen kolmannen perättäisen Mestarien liigan mestaruuden. Muutama päivä voitokkaan loppuottelun jälkeen Zidane ilmoitti yllättäen jättävänsä Realin päävalmentajan tehtävät. Hänen mukaansa seura tarvitsee uutta suuntaa uuden valmentajan johdolla.

Zidane palasi Real Madridin valmentajaksi jo maaliskuussa 2019, kun seura oli kauden aikana antanut potkut ensin Julen Lopeteguille ja sen jälkeen Santiago Solariille. Zidanen sopimus ulottuu kesään 2022.

Yksityiselämä

Zidane on muslimi, mutta ei omien sanojensa mukaan harjoita uskontoa. Hän vaimonsa Veronique on puolestaan kristitty, ja heillä on neljä poikaa Enzo, Luca, Theo ja Elyaz, jotka jalkapalloilevat Real Madridin joukkueissa. Zidane on intohimoinen tenniksen harrastaja.

Jussi Eskola, Kalle Lamberg, Mitri Pakkanen, Mikko Partanen, Juha Tamminen: Kuningas jalkapallo, s. 98-103. Vantaa: Intereuropean Publications Ltd Oy, 2003. ISBN 951-97920-7-4.

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Zinédine Yazid Zidane Syntymäaika 23. kesäkuuta 1972 (ikä 47) Syntymäpaikka Marseille, Ranska Pelipaikka hyökkäävä keskikenttäpelaaja Pituus 185 senttimetriä Lempinimi Zizou Seura Seura Real Madrid Tehtävä päävalmentaja Zinédine Yazid Zidane (s. 23. kesäkuuta 1972 Marseille, Ranska) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, jota pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Syntymäaika
15. kesäkuuta 1992 (ikä 27)

Syntymäpaikka

Nagrig, Egypti

Seura

Seura

Liverpool

Junioriseurat

2006-2010

El-Mokawloon

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

2015

→ Fiorentina (laina)

16

(6)

2015-2016

→ Roma (laina)

34

(14)

Maajoukkue

2012

Egyptin olympiajoukkue

4

(3)

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2020.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. tammikuuta 2020. Nimi-testi OK

Mohamed Salah Ghaly (s. 15. kesäkuuta 1992 Nagrig, Egypti) on egyptiläinen jalkapalloilija. Hän edustaa englantilaista Liverpoolia ja on pelipaikaltaan laitalinkki. Vuonna 2018 Salah voitti Englannin Valioliigan parhaan maalintekijän palkinnon, kun hän teki 34 pelissä 32 maalia. Tämä oli Valioliigan ennätys 38 ottelun aikakaudella. Hän voitti maalikuninkuuden myös seuraavalla kaudella tehtyään 22 maalia. Hän oli voittamassa Mestarien liigaa 2019.

Seurajoukkueura

Salah teki Egyptin Valioliigan El-Mokawloonissa kausilla 2009−2012 kaikkiaan 11 maalia pelaamissaan 38 sarjaottelussa. Hän siirtyi Sveitsin Superliigan FC Baseliin 2,5 miljoonalla eurolla kesällä 2012. Hän teki tulokaskaudellaan 29 sarjaottelussa viisi maalia ja antoi neljä maalisyöttöä Baselin voittaessa Sveitsin-mestaruuden. Hänet valittiin sarjan parhaaksi pelaajaksi. Eurooppa-liigassa hän teki välieriin edenneelle Baselille kaksi ja syötti viisi maalia. Seuraavalla kaudella Salah ehti pelata mestaruuden uusineessa Baselissa 20 sarjaottelua, joissa teki neljä ja syötti viisi maalia. Hän debytoi myös Mestarien liigassa tehden kuudessa ottelussa kaksi maalia..

26. tammikuuta 2014 englantilaisseura Chelsea ilmoitti tehneensä sopimuksen Salahin kanssa. Siirtosumma oli 16,5 miljoonaa euroa. Hän pelasi Chelsessa kevätkauden aikana kymmenen valioliigaottelua, joissa teki ja syötti kaksi maalia. Syyskaudella 2014 hän pelasi Valioliigassa yhteensä vain 30 minuuttia kolmessa ottelussa.

Fiorentina

Salah siirtyi Fiorentinaan 2. helmikuuta 2015 kauden 2014-2015 loppuun kestävällä lainasopimuksella. Samassa siirrossa Juan Cuadrado siirtyi Chelsean. Hän pelasi avausottelunsa 8. helmikuuta Atalantaa vastaan tultuaan 65 minuutin kohdalla vaihdosta kentälle. Fiorentina voitti ottelun 3-2. Hänet valittiin avauskokoonpanoon ensimmäistä kertaa 14. helmikuuta Sassuoloa vastaan, jossa hän teki myös ensimmäisen maalinsa 30 minuutin kohdalla. Kaksi minuuttia myöhemmin tekemästään maalista Salah syötti Khouma Babacarin tekemän maalin. Ottelu päättyi Fiorentinan 3-1 voittoon. Salah teki kauden aikana kuusi maalia Serie A:ssa pelaamissaan 16:sta ottelussa. Kauden päätyttyä Fiorentina oli halukas ostamaan Salahin, mutta hän kieltäytyi siirtymästä italialaisseuraan.

Salah pelasi kauden 2015−2016 lainalla Serie A:n AS Romassa. Hän pelasi 34 pääsarjaottelua, joissa teki 14 maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän teki seitsemässä ottelussa yhden maalin. Hän siirtyi Romaan vakinaisesti 15 miljoonan euron siirtosummalla heinäkuussa 2016. Seuraavalla kaudella hän viimeisteli 31 Italian pääsarjaottelussa 15 maalia ja antoi 13 maalisyöttöä. Marraskuussa hän teki hattutempun ottelussa Bolognaa vastaan.

Salah siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin 42 miljoonalla eurolla kesällä 2017. Hän teki maalin heti kauden avausottelussa Watfordia vastaan. Kauden toisessa Watford-ottelussa hän teki neljä maalia. Hän teki pelaamissaan 36 valioliigaottelussa 32 maalia ja antoi 11 maalisyöttöä. Kauden aikana hän jäi vain kaksi kertaa ilman maaleja kahdessa peräkkäisessä liigaottelussa. Hän voitti sarjan maalikuninkuuden ja hänet valittiin Valioliigan kauden pelaajaksi. Mestarien liigassa hän pelasi 13 ottelua, joissa teki kymmenen ja syötti viisi maalia. Välierien ensimmäisessä osaottelussa entistä seuraansa Romaa vastaan hän teki kaksi ja syötti kaksi maalia. Hän joutui jättämään tappiollisen loppuottelun Real Madridia vastaan kesken loukkaantumisen vuoksi.

Salah voitti Valioliigan maalikuninkuuden myös kaudella 2018−2019 tehtyään 38 ottelussa 22 maalia. Lisäksi hän antoi 11 maalisyöttöä. Ottelussa Bournemouthia vastaan hän teki hattutempun. Mestarien liigassa hän teki 12 ottelussa viisi ja syötti kaksi maalia. Loppuottelussa Tottenhamia vastaan hän teki avausmaalin rangaistuspotkusta. Liverpool voitti ottelun lopulta 2−0.

Maajoukkueura

Salah pelasi Egyptin alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ottelua maan saavuttaessa pronssia ikäluokan Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2011. Hän pelasi maansa kaikki neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2011. Hän pelasi kaikki viisi ottelua Egyptin sijoittuessa kolmanneksi alle 23-vuotiaiden Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2011. Hän pelasi maansa kaikki neljä ottelua Lontoon olympialaisissa 2012, ja teki maalin kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa.

Salah pelasi ensimmäisen ottelunsa Egyptin A-maajoukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Sierra Leonea vastaan syyskuussa 2011. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki saman vuoden lokakuussa Nigeriä vastaan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 hän pelasi hopeaa saavuttaneen Egyptin kaikki kuusi ottelua, ja teki kaksi maalia. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi kaksi ottelua.

Aiheesta muualla

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Syntymäaika 15. kesäkuuta 1992 (ikä 27) Syntymäpaikka Nagrig, Egypti Seura Seura Liverpool Junioriseurat 2006-2010 El-Mokawloon Seurat Vuodet Seura O (M) 2015 → Fiorentina (laina) 16 (6) 2015-2016 → Roma (laina) 34 (14) Maajoukkue 2012 Egyptin olympiajoukkue 4 (3) Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2020.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Diego Armando Maradona Franco (s. 30. lokakuuta 1960 Lanús, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Lyhyen mutta vantteran Maradonan vahvuuksiin kuuluivat hänen peliuransa aikana nopeus, voima, tekninen taituruus ja peliäly.

Maradona aloitti uransa Argentinos Juniorsissa liittymällä 9-vuotiaana heidän junioriseuraansa. Ensimmäisen ottelun Argentiinan pääsarjassa hän pelasi 16-vuotiaana. Vuonna 1981 Maradona siirtyi Boca Juniorsiin ja saavutti siellä yhden mestaruuden. Hän oli Argentiinassa viidesti paras maalintekijä. 1982 Maradona siirtyi maailmanennätyssummalla FC Barcelonaan, jossa saavutti Copa del Reyn ja Cup-voittajien cupin voitot. Barcelonasta Maradona siirtyi Italiaan SSC Napoliin. Siellä hän saavutti kaksi Italian mestaruutta sekä UEFA Cupin voiton. Vuonna 1990 Maradona jäi doping-testeissä kiinni kokaiinista ja joutui 15 kuukaudeksi kilpailukieltoon. Kilpailukiellon jälkeen Maradona siirtyi Sevillaan. Hän pelasi siellä yhden kauden, jonka jälkeen siirtyi takaisin Argentiinaan Newell's Old Boysiin. Hän jäi kiinni uudestaan dopingtesteissä, tällä kertaa efedriinistä, ja joutui jälleen 15 kuukaudeksi kilpailukieltoon. Kiellon jälkeen hän palasi vielä Boca Juniorsiin, kunnes 1997 lopetti ammattilaisuransa.

Pelaajauransa aikana Maradona valmensi Mandiyú de Corrientesia ja Racing Clubia. Myöhemmin hän valmensi Argentiinan maajoukkuetta.

Ensimmäisen jalkapallonsa Diego sai serkultaan kolmevuotiaana, ja hän pelasi jo pikkulapsena jalkapalloa joutomailla. Vuonna 1969 hän meni Argentinos Juniorsin kykyjenetsintätilaisuuteen ja liittyi myöhemmin seuran alle 14-vuotiaiden juniorijoukkueeseen, joka tunnettiin nimellä Los Cebollitas ( esp. Pikku sipulit). Diego valitsi seurakseen Argentinos Juniorsin, vaikka hän ihaili suuresti Independienten Ricardo Bochinia. Los Cebollitas voitti 136 ottelua peräkkäin, ja sen sanotaan voittaneen kaikki turnaukset, joihin se osallistui. Diego pelasi usein monta vuotta vanhempia pelaajia vastaan, mutta menestyi silti erittäin hyvin. Syyskuussa 1971 hänestä ilmestyi pieni kirjoitus sanomalehti Clarínissa. Nuorena hän esiintyi Argentinosin otteluiden tauoilla ja esitteli pallon käsittelytaitojaan. Moni muukin seura, kuten River Plate, olisi halunnut Diegon junioriseuraansa, mutta hän ei vaihtanut seuraa.

14-vuotiaana Diego Maradona pääsi pelaamaan yhdeksänteen divisioonaan. Joukkueen valmentaja oli Jorge Cyterszpiller, josta tuli myöhemmin hänen managerinsa. Vuonna 1974 Los Cebollitas voitti yhdeksännen divisioonan mestaruuden ja nousi sarjatasoa ylemmäs. Seuraavalla kaudella Diego siirrettiin seitsemänteen divisioonaan, jossa pelasi kaksi ottelua, ja sen jälkeen hänet siirrettiin viidenteen divisioonaan. Diego pelasi siellä neljä ottelua ja siirtyi kolmanteen divisionaan, missä hän pelasi kolme ottelua, kunnes siirtyi Argentiinan 1. divisioonaan vuonna 1976.

Argentiinan pääsarjassa Maradona pelasi ensimmäisen ottelunsa 20. lokakuuta 1976, kymmenen päivää ennen kuin täytti kuusitoista vuotta. Argentinos Juniorsin vastustaja oli Club Atlético Talleres, ja Argentinos Juniors hävisi ottelun. Ensimmäisellä kaudellaan Maradona teki kaksi maalia 11 ottelussa, kummankin San Lorenzoa vastaan. Maradona herätti myös median kiinnostuksen, erityisesti pelattuaan ensimmäisen kerran maajoukkueessa helmikuussa 1977. Vuonna 1978 Maradona voitti Metropolitano-liigan maalikuninkuuden 21 maalillaan, mutta samana vuonna hän pelasi Nacional-liigassa vain neljä ottelua ja teki neljä maalia. Samana vuonna Jorge Cyterszpiller alkoi toimia Maradonan managerina.

Maradona pelasi Argentinos Juniorsissa 167 ottelua tehden niissä 115 maalia. Hän oli kolmesti Metropolitano-liigan ja kahdesti Nacional-liigan paras maalintekijä.

River Plate tarjosi Maradonalle sopimusta 1981, mutta Maradona halusi siirtyä Boca Juniorsiin, joukkueeseen jota hänen isänsä ja muu perheensä oli aina kannattanut. Maradona kertoikin Crónican toimittajalle, että häntä oli pyydetty Bocaan eikä hän aikonut allekirjoittaa sopimusta River Platen kanssa. Bocalla ei kuitenkaan ollut rahaa, ja River Plate oli tarjonnut Maradonasta 13 miljoonaa dollaria. Maradona ajautui 3. helmikuuta käsirysyyn River Platen johtomiesten kanssa heidän moitittuaan häntä. Boca Juniors lainasi Maradonan 20. helmikuuta ja sai option ostaa hänet myöhemmin, mistä hyvästä Argentinos Juniors sai 4 miljoonaa dollaria ja kuusi pelaajaa. Ensimmäisen ottelunsa Boca Juniorsissa Maradona pelasi 20. helmikuuta 1981. Se oli ystävyysottelu Argentinos Juniorsia vastaan, ja Maradona pelasi ensimmäisen puoliajan Argentinoksen, toisen puoliajan Bocan puolella. Hän oli kuitenkin reväyttänyt reitensä Argentinoksen viimeisissä harjoituksissa, mikä laski hänen pelinsä tasoa.

Varsinaisen debyyttinsä Maradona teki 22. helmikuuta, vastustajana oli Club Atlético Talleres. Maradonaan oli pistetty kipulääkettä ja lisäksi hänelle oli annettu unilääkettä kipujen helpottamiseksi. Siitä huolimatta hän teki ottelussa kaksi maalia.

Kaikkiaan Maradona pelasi Bocassa 40 ottelua, teki 28 maalia ja voitti yhden Argentiinan mestaruuden.

Ennen Espanjan MM-kilpailuja 1982 Maradona oli siirtynyt maailmanennätyssummalla (kolme miljoonaa puntaa) FC Barcelonaan. Barcelonaan siirtyminen tarkoitti myös siirtymistä huomattavasti fyysisempään ja nopeampaan peliin kuin Argentiinassa. Joukkueen valmentajana oli saksalainen Udo Lattek, jonka harjoitustapoja Maradona kritisoi. Myöhemmin joukkueen valmentajaksi tuli César Luis Menotti. Joulukuussa Maradonalla todettiin hepatiitti, ja hänen nilkkansa oli kipeytynyt. Maradona pääsi takaisin pelaamaan maaliskuussa Real Betisiä vastaan, joka oli myös Menottin debyyttiottelu. Toiseksi viimeisessä ottelussa Las Palmasia vastaan Maradona teki kolme maalia. Myöhemmin keväällä Maradonan ja seuran puheenjohtajan Josep Lluís Núñezin välit kiristyivät, kun Núñez kieltäytyi päästämästä Maradonaa ja Bernd Schusteria Paul Breitnerin jäähyväisotteluun. Maradona huomasi, että hänen passinsa oli seuralla, eikä sitä annettu hänelle. Tämän jälkeen Maradona tuhosi yhden Teresa Herrera -pokaalin. Barcelona voitti Cup-voittajien cupin, ja kesäkuussa Barcelona voitti Copa del Reyn loppuottelussa Real Madridin. Maradona teki kummassakin osaottelussa maalin. Yhteensä Maradona teki liigassa 11 maalia 20 ottelussa ja Copa del Reyssä 6 maalia 11 ottelussa.

Seuraavan kauden ensimmäisessä ottelussa Barcelona hävisi Sevillalle mutta voitti sen jälkeen Osasunan ja Mallorcan. Syyskuun 24. päivänä Andoni Goikoetxea mursi Maradonan säären. Hän oli jo aikaisemmin aiheuttanut Schusterin loukkaantumisen. Arvostettu urheilulehti Marca otsikoi: "Taiteilu kielletty." Maradonan jalka jouduttiin leikkaamaan. Viikon kuluttua kipsi voitiin poistaa, ja kahden viikon päästä leikkauksesta Maradona pystyi kävelemään ilman sauvoja. Hän lähti Buenos Airesiin hoitamaan jalkaansa. Pelaamaan hän pääsi jo 8. tammikuuta Sevillaa vastaan ja teki kaksi maalia. Hän teki myös seuraavassa ottelussa Osasunaa vastaan kaksi maalia ja Athletic Bilbaota vastaan jälleen kaksi maalia. Barcelona menetti kuitenkin mahdollisuutensa mestaruuteen hävittyään helmikuussa Real Madridille 2-1 ja sijoittui lopulta kolmanneksi. Maradonan riita Núñezin kanssa jatkui erityisesti lehdistössä, ja Maradona vaati, että hänet myytäisiin. Barcelonassa Maradona aloitti myös huumeiden käytön. Viimeisen ottelunsa Maradona pelasi 5. toukokuuta Athletic Bilbaoa vastaan Copa del Reyn loppuottelussa. Barcelona hävisi 1-0, mutta kesken ottelun Barcelonan ja Athleticin pelaajat aloittivat joukkotappelun, erityisesti Maradonaa vastaan. Maradona teki liigassa 11 maalia 16 ottelussa ja Copa del Reyssä yhden maalin neljässä ottelussa.

Maradona pelasi FC Barcelonan paidassa kaikkiaan 58 ottelua ja teki 38 maalia. Lisäksi hän voitti Copa del Reyn 1982 ja Cup-voittajien cupin samana vuonna.

Kohti mestaruutta

SSC Napoli oli havitellut Maradonaa jo vuonna 1979, mutta lopulta tarjosi vuonna 1984 hänestä 5,0 miljoonaa puntaa. Maradona sai itse siirtosummasta 15 %, millä hän maksoi velkansa. Ennen siirtoa Napolin kannattajat olivat alkaneet nälkälakkoon, jotta Maradona saataisiin seuraan. Hänet esiteltiin Napolin kannattajille 5. heinäkuuta 1984 Stadio San Paololla, jonne oli tullut 80 000 ihmistä. Maradonan oli kuitenkin ennen kauden alkua kohotettava kuntoaan ja totuteltava italialaiseen pelityyliin, johon kuului paljon tarkempi vartiointi kuin Espanjassa. Ensimmäisen virallisen ottelun Maradona pelasi 16. syyskuuta 1984 Veronaa vastaan. Syksyn aikana Napoli saavutti yhdeksän pistettä ja oli sarjassa toiseksi viimeinen. Lopulta Napoli sai 24 pistettä ja sijoittui kahdeksanneksi. Maradona teki ensimmäisen kauden aikana 14 maalia ja oli Serie A:n kolmanneksi paras maalintekijä.

Seuraavalle kaudelle Maradona oli pyytänyt seurajohtoa ostamaan uusia pelaajia, kuten Alessandro Renican ja Bruno Giordanon. Maradona vaihtoi managerikseen Guillermo Cóppolan. Napoli saavutti liigassa menestystä, sijoittui kolmanneksi ja sai paikan UEFA Cupissa. Maradona teki kauden aikana 11 maalia. Kaudella 1986-1987 Napoli osti jälleen uusia pelaajia. Kauden päätteeksi Napoli voitti Scudetton, Italian mestaruuden sekä Italian cupin, jonka loppuottelussa Napoli kaatoi Atalantan. Napoli sai menestyksestään paljon rahaa. Kauden aikana Maradona uusi sopimuksensa Napolin kanssa, vaikka muun muassa Silvio Berlusconin omistama AC Milan olisi halunnut Maradonan joukkueeseen. Uuden sopimuksen arvoksi tuli lopulta viisi miljoonaa dollaria vuodelta. Maradona nautti suurta suosiota Napolissa eikä voinut kulkea julkisilla paikoilla aiheuttamatta kaaosta.

Ensimmäisen mestaruuden jälkeiset kaudet

Maradona pelasi neljännen kautensa Napolissa 1987-1988, jolloin seura oli ostanut Maradonan ja Giordanon seuraksi Antonio Carecan. Lokakuussa 1987 Maradonan reidet kipeytyivät, sillä hän oli pelannut lähes 200 ottelua ilman kunnon taukoa. Maradona joutui pelaamaan vahvan kipulääkityksen alaisena. Hän teki silti kuudessa peräkkäisessä ottelussa maalin, ja Napoli sai 19 ottelussa 33 pistettä (38 mahdollisesta). Ennen viittä viimeistä ottelua Napoli johti sarjaa viidellä pisteellä. Viimeisistä peleistä Napoli sai kuitenkin vain yhden pisteen pelattuaan tasapelin Veronan kanssa ja hävittyään Juventukselle, Milanille, Fiorentinalle ja Sampdorialle. Milan voitti lopulta kauden kolmen pisteen erolla Napoliin. Maradona oli liigan paras maalintekijä 15 maalillaan, ja hänen joukkuetoverinsa Careca toinen 13 maalilla. Kauden jälkeen monet seuran pelaajista allekirjoittivat tiedotteen, jossa vaadittiin valmentaja Ottavio Bianchin eroa. Seura kuitenkin uusi Bianchin sopimuksen. Kauden päätyttyä Maradona lähti Buenos Airesiin, ja Italiaan hän palasi Italiaan heinäkuussa harjoittelemaan joukkueen kanssa.

Kausi 1988-1989 oli Maradonan viides Napolissa. Syksyn aikana Napoli voitti Juventuksen ja Milanin, mutta pahin vastustaja oli Internazionale. Samaan aikaan Maradona sai tarjouksen Marseillesta, mutta Napoli ei suostunut myymään häntä, vaikka olisi saanut 25 miljoonaa dollaria. Myöhemmin joukkueen presidentti Ferlaino lupasi, että Maradona saa lähteä Marseilleen, jos Napoli voittaa UEFA Cupin. Napoli selviytyikin loppuotteluun Stuttgartia vastaan. Ensimmäisessä osaottelussa Napolissa SSC Napoli voitti 2-1, ja kun toisessa ottelussa Saksassa pelattiin 3-3 tasapeli, joukkue voitti UEFA Cupin. UEFA Cupin voitto oli Maradonan ensimmäinen kansainvälinen mestaruus. Loppuottelun jälkeen Ferlaino kuitenkin sanoi, ettei myisi Maradonaa ja lupaus oli tarkoitettu vain nostamaan Maradonan motivaatiota. Maradona kärsi myös alaselkävaivoista. Maradona lähti Brasiliaan harjoittelemaan maajoukkueen kanssa ja lähetti sähkeen, jossa pyysi siirtoa tai uhkasi pitää lomaa. Maradona yhdistettiin loma-aikana huumeisiin ja camorraan, Napolin mafiaan.

Toinen mestaruus ja dopingkäry

Maradona pelasi seuraavan ottelunsa syyskuussa 1989 Fiorentinaa vastaan ja sen jälkeen hän pelasi 20 ottelua peräkkäin. Napolin kausi sujui hyvin, mutta AC Milan oli silti viemässä mestaruutta. Lopulta Napoli voitti liigan kahden pisteen erolla Milaniin ja voitti näin toisen Scudettonsa. Seuraava kausi olisi Maradonan viimeinen Italiassa. Ennen sitä Argentiina oli pudottanut Italian loppuottelusta Italian MM-kisoissa, mikä laski Maradonan suosiota. Maaliskuussa 1991 Maradona jäi dopingtesteissä kiinni kokaiinista. Tosin testit tutkineen laboratorion laillisuutta on epäilty. Maradona väitti jääneensä kiinni siksi, että Argentiina pudotti Italian kotikisoissa. Maradona tuomittiin 15 kuukaudeksi kilpailukieltoon, mutta pelikieltonsa aikana hän pelasi muutamia hyväntekeväisyysotteluita.

Yhteensä Diego Maradona pelasi Napolissa liigassa 186 ottelua ja teki 83 maalia. Muissa turnauksissa hän pelasi 71 ottelua ja teki 34 maalia. Maradona voitti Italiassa kaksi mestaruutta 1987 ja 1990, Italian liigan maalipörssin 1988, Italian cupin 1989, UEFA cupin 1989 ja Italian super cupin 1991.

Esittelytilaisuudessa Sevilla pelasi Bayern Münchenia vastaan. Virallisesti Maradona pelasi ensimmäisen ottelunsa Sevillan joukkueessa 4. lokakuuta Athletic Bilbaota vastaan. Bilbaolaiset vihelsivät Maradonalle ja hurrasivat Goikoetxealle, joka oli murtanut Maradonan säären yhdeksän vuotta aikaisemmin. Andoni Lakabeg potkaisi Maradonaa nilkkaan, ja hän joutui vaihtoon 20 minuuttia ennen ottelun loppua. Sevillan kotikentällä, Estadio Ramón Sánchez Pizjuánilla, Maradona pelasi ensimmäisen kerran seuraavalla viikolla Real Zaragozaa vastaan. Maradona teki ottelussa ensimmäisen maalinsa Sevillan joukkueessa. Tammikuussa 1993 Maradonaa pyydettiin pelaamaan Buenos Airesiin Argentiinan jalkapalloliiton juhlaotteluun Brasiliaa vastaan sekä myöhemmin Tanskaa vastaan. Sevillan johto ei pitänyt siitä, että Maradona pelasi myös Tanskaa vastaan, joten tämän Maradonan perään laitettiin etsiviä, jotka raportoivat seurajohdolle. Maradonan vanha polvivaiva paheni Sevillassa. Ottelussa Real Burgosia vastaan hänen polveensa pistettiin puoliajalla kolme kipupiikkiä, sillä valmentaja Bilardo halusi Maradonan pelaavan myös toisen puoliajan. Bilardo otti hänet vaihtoon kuitenkin, kun toista puoliaikaa oli pelattu 10 minuuttia. Vaihdon jälkeen Maradona kirosi Bilardolle ja rikkoi pukuhuoneessa muiden pelaajien tavaroita. Seuraavana yönä Maradona löi Bilardoa. Sitten Maradona siirtyi pelaamaan takaisin Argentiinaan.

Maradona pelasi Sevillassa 26 ottelua ja teki 5 maalia.

Kaksi kuukautta Sevillasta lähdön jälkeen Maradonan piti siirtyä pelaamaan takaisin Argentinos Juniorsiin. Elokuussa 1993 Argentinosin kannattajat tulivat Maradonan pihalle vaatimaan häneltä rahaa, ja he myös solvasivat Maradonan perhettä. Sen jälkeen Maradona siirtyi Newell's Old Boysiin. Maradona pudotti ennen kautta painoaan 72 kiloon, ja 10. lokakuuta 1993 hän pelasi ensimmäisen virallisen ottelun Newell's Old Boysissa Independienteä vastaan. Newell's hävisi ottelun sekä ottelun Boca Juniorsia vastaan. Joulukuussa Maradona reväytti takareitensä pelissä Huracánia vastaan, ja hänen viimeiseksi ottelukseen jäi lopulta ystävyysottelu Vasco da Gamaa vastaan. Maradona pelasi Newell's Old Boysissa viisi ottelua eikä tehnyt maaliakaan.

Yhteensä Maradona teki Bocassa 7 maalia 29 ottelussa.

Diego Maradona edusti ensimmäisen Argentiinan nuorten maajoukkuetta 3. huhtikuuta 1977 ystävyysottelussa Chascomús Teamia vastaan. Maradona pelasi 24 ottelua nuorten maajoukkueessa ja teki niissä 13 maalia. Vuonna 1977 Maradona osallistui nuorten Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuihin, mutta Argentiina oli alkulohkonsa neljäs viidestä joukkueesta, joten se putosi jatkopeleistä.

Vuonna 1978 Maradona kiersi nuorten maajoukkueen mukana eri puolilla Argentiinaa. Nuorten maajoukkue selvitti tiensä Japanin nuorten MM-kilpailuihin voittamalla karsinnoissa Perun ja pelaamalla tasan Uruguayn ja Brasilian kanssa. Lopputurnauksessa Argentiina voitti alkulohkonsa kaikki ottelut: ensin Indonesian 5-0, sitten Jugoslavian 1-0 ja lopuksi Puolan 4-1. Puolivälierissä Argentiina kaatoi Algerian 5-0, mutta Maradona otettiin vaihtoon 54 minuutin jälkeen, jolloin hän meni pukuhuoneeseen itkemään. Välierissä Argentiina voitti Uruguayn Maradonan ja Ramón Díazin maaleilla. Loppuottelussa Argentiina voitti Neuvostoliiton 3-1. Neuvostoliitto teki ottelun avausmaalin toisella puoliajalla, mutta Hugo Alves tasoitti ottelun ja Diáz siirsi Argentiinan 2-1 johtoon. Maradona teki ottelun viimeisen maalin vapaapotkusta. Maradona teki turnauksessa kuusi maalia, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.

Argentiinan A-maajoukkueessa Diego Maradona pelasi ensimmäisen kerran 27. helmikuuta 1977 Unkaria vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle, kun ottelua oli pelattu 65 minuuttia. Vuonna 1978 Maradona oli mukana harjoittelemassa maajoukkueen mukana Argentiinan MM-kilpailuihin, mutta päävalmentaja César Luis Menotti ei valinnut häntä joukkueeseen. Maradona on sanonut sen olleen elämänsä suurin pettymys.

Vuoden 1982 MM-kilpailut pelattiin Espanjassa, ja Argentiina oli yksi ennakkosuosikeista hallitsevana maailmanmestarina. Maajoukkue harjoitteli neljä kuukautta ennen kilpailuja Villajoyosassa, mutta fyysinen valmennus oli liian rankkaa ja pelaajat olivat ylikuntoisia ja väsyneitä kesäkuussa alkaneissa kilpailuissa. Alkulohkon ensimmäisessä ottelussa Belgia voitti Argentiinan 1-0. Toisessa ottelussa Maradona teki kaksi maalia, kun Argentiina voitti Unkarin 4-1. Lohkon päätösottelussa Argentiina voitti El Salvadorin 2-0 ja varmisti jatkopaikan. Jatkolohkossa Italia kaatoi kuitenkin Argentiinan 1-0. Italian puolustaja Claudio Gentile vartioi koko ottelun Maradonaa. Jatkolohkon toisessa ottelussa Brasilia voitti Argentiinan 3-1. Maradona sai ottelussa punaisen kortin potkaistuaan Batistaa nivusiin. Itse asiassa hänen piti kostaa Paulo Falcãolle, joka oli potkinut häntä koko ottelun ajan. Argentiina jäi jatkolohkonsa viimeiseksi eikä päässyt jatkopeleihin.

Ennen Meksikon MM-kilpailuja Maradona osallistui Argentiinan karsintaotteluihin, vaikka pelasi samaan aikaan Napolissa. Hän pelasi toukokuussa 1985 kahdessa viikossa viisi ottelua, joista kolme Italiassa ja kaksi Argentiinassa. Karsinnat alkoivat toukokuun 1985 lopussa. Ennen ensimmäistä Venezuelaa vastaan käytävää ottelua eräs Venezuelan kannattaja potkaisi Maradonaa polveen. Potku rikkoi Maradonan polvinivelen, mutta hän pelasi silti Venezuelaa vastaan ja teki kaksi maalia. Seuraavassa ottelussa Argentiina voitti Kolumbian 3-1, ja sen jälkeen sekä Venezuelan että Kolumbian Argentiinassa. Ratkaisevissa otteluissa Perua vastaan Argentiina hävisi ensimmäisen ottelun Limassa 1-0. Luis Reyna vartioi Maradonaa koko ottelun ajan. Argentiina pelasi kuitenkin Estadio Monumentalilla tasapelin, mikä riitti paikkaan lopputurnauksessa. Lokakuussa Maradona piti tiedotustilaisuuden koskien Daniel Passarellan aikaisempaa lausuntoa, jossa hän uhkasi olla osallistumatta maajoukkueen otteluihin, jos ei pääsisi varmasti MM-turnaukseen.

Lopputurnaus alkoi Argentiinan osalta 2. kesäkuuta 1986 Estadio Olímpicolla ottelulla Etelä-Koreaa vastaan. Eteläkorealaiset rikkoivat Maradonaa koko ottelun ajan, mutta Argentiina voitti 2-0. Ottelun jälkeen Maradona kritisoi FIFAa siitä, että erotuomarit sallivat rikkomisen ja ottelut pelattiin televisioinnin takia keskipäivällä, jolloin Meksikossa on erittäin kuuma. Seuraava ottelu Italiaa vastaan päättyi 1-1. Maradona teki Argentiinan ainoan maalin. Lohkon päätösottelussa Bulgariaa vastaan Argentiina saavutti 2-0 -voiton. Pudotuspeleissä ensimmäisenä vastaan tuli Uruguay, jonka Argentiina voitti Pascullin maalilla.

Puolivälierissä Argentiina kohtasi Englannin. Falklandin sota oli käyty neljä vuotta sitten, mikä toi lisäjännitystä otteluun. Maradonan ensimmäistä maalia kutsutaan Jumalan käsi -maaliksi, sillä Maradona löi kädellään pallon Englannin maalivahdin Peter Shiltonin yli. Toisessa maalissa Maradona harhautti kolme Englannin kenttäpelaajaa sekä maalivahdin ja sijoitti pallon tyhjään maaliin. FIFA äänesti sen MM-kisahistorian upeimmaksi maaliksi ja Maradonan samassa lopputurnauksessa Belgiaa vastaan tekemä maali pääsi listalla neljänneksi. Kädellä tekemästään maalista Maradona on todennut, että ei ole katunut sitä hetkeäkään. Elokuussa 2015 Maradona kuitenkin pyysi tekoaan anteeksi ottelun tuominneelta tunisialaiselta erotuomarilta Ali Bin Nasserilta.

"Annoin kahden miehen tehtäväksi ottaa Maradona, koska yhdelle se olisi ollut mahdotonta. Mutta siihen ei pystynyt kaksikaan miestä."
(Belgian maajoukkuevalmentaja Guy Thys välieräottelun jälkeen)

Argentiina pelasi avausottelussa Kamerunia vastaan Milanossa. Benjamin Massing vartioi Maradonaa koko ottelun ajan ja muun muassa potkaisi häntä olkapäähän. Kamerun voitti ottelun 1-0. Seuraavan ottelun Argentiina pelasi Neuvostoliittoa vastaan Napolissa. Siellä Argentiinalle hurrattiin, kun Milanossa oli vihelletty. Ottelussa Maradona torjui kädellään neuvostoliittolaisen pelaajan puskun, mutta tuomari ei huomannut virhettä. Ennen alkulohkon päätösottelua Romaniaa vastaan Maradona loukkasi polvensa, ja ottelun aikana hän loukkasi myös nilkkansa. Ottelu päättyi lopulta 2-2, ja Argentiina pääsi jatkamaan turnauksessa oltuaan lohkonsa kolmas. Neljännesvälierissä Argentiina kohtasi Brasilian Torinossa. Brasilia painosti ensimmäiset 55 minuuttia, mutta sen jälkeen ote alkoi siirtyä Argentiinalle. Kun peliä oli pelattu 80 minuuttia, Maradona syötti Caniggialle, joka teki ottelun ainoan maalin. Puolivälierissä Argentiina voitti Jugoslavian rangaistuspotkukilpailussa, vaikka Maradona epäonnistui omassa yrityksessään. Välierissä vastaan tuli isäntämaa Italia. Ottelun varsinainen peliaika päättyi 1-1, ja lopulta seurasi rangaistuspotkukilpailu. Argentiina voitti 4-3, ja tällä kertaa Maradonakin onnistui. Loppuottelussa Argentiina kohtasi Saksan, joka voitti 1-0 Andreas Brehmen maalilla. Ottelun jälkeen Maradona väitti, että tulos oli sovittu ennalta.

Kaikkiaan Maradona pelasi 91 virallista maaottelua ja teki niissä 34 maalia. Hän kilpaili neljissä jalkapalloilun maailmanmestaruuskisoissa vuosina 1982-1994 ja voitti yhden maailmanmestaruuden ja yhden MM-hopean. Pelaamissaan MM-lopputurnauksen otteluissa hän teki yhteensä 9 maalia.

Vuonna 1995 Maradona valmensi Racing Club de Avellanedaa. Racing oli rahapulassa eikä saanut hankittua uusia pelaajia, vaikka Maradona sitä vaatikin. Myöhemmin seuranjohtaja Juan De Stéfano hävisi vaalit, ja Maradona oli sanonut lähtevänsä hänen mukanaan. Racing pelasi Maradonan valmennuksessa kaksi voittoa, kuusi tasapeliä ja kolme tappiota.

Lokakuussa 2008 Maradona valittiin monien yllätykseksi Argentiinan jalkapallomaajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi, eronneen Alfio Basilen tilalle. Maradonan sopimus kesti vuoden 2010 MM-kisoihin asti, ja maajoukkue pelasi Maradonan johdolla ensi kertaa harjoitusmaaottelussa vuonna 2008, jossa se kohtasi Skotlannin vieraskentällä. Maradonaa kritisoitiin ankarasti, kun Argentiinalla oli vaikeuksia MM-kilpailujen karsinnoissa. Pahimpina esimerkkeinä Argentiinan kompuroinnista oli karsinnoissa kärsitty 6-1 -vierastappio Bolivialle sekä ikuiselle kiistakumppanille Brasilialle taipuminen, maalein 3-1. Argentiina oli jopa lähellä pudota lopputurnauksesta, mikä olisi ollut jättikatastrofi, mutta lopulta Argentiina kuitenkin selvitti tiensä lopputurnaukseen. Kun jatkopaikka varmistui, ottelussa Uruguayta vastaan, jonka Argentiina voitti 1-0, Maradona hyppäsi vatsalleen ja liukui märällä kentällä. Kun Argentiinan kisapaikka varmistui Maradona vastasi myös lehdistön kritiikkiin solvauksilla, mistä FIFA rankaisi häntä kahden kuukauden toimitsijakiellolla. Vaikka Argentiinan MM-karsinnat olivat vaikeat, onnistui joukkue ajoittain Maradonan valmennuksessa pelaamaan myös loistavasti, mistä esimerkkinä hieno 1-0 -voitto Saksasta harjoitusmaaotteluissa.

Karsintojen aikana Maradona nosti useita uusia, nuoria pelaajia Argentiinan ryhmään ja myös vanhoja konkareita takaisin maajoukkueeseen. Maradona peluuttikin Argentiinan maajoukkueessa valmennuskaudellaan MM-karsinta- sekä harjoitusotteluissa yli 100 pelaajaa. Vastaavasti Maradona kuitenkin myös riitaantui muutamien joukkueen kokeneempien pelaajien kanssa, ja esimerkiksi erimielisyydet konkari Roman Riquelmen kanssa johtivat Riquelmen pudottamiseen maajoukkueesta.

Maradonan toimitsijakielto päättyi ja hän otti jälleen maajoukkueen johtoonsa ennen jalkapallon MM-kisojen 2010 alkua. Maradona nimesi ennen kisojen alkua yli 30 pelaajan alustavan MM-kokoonpanon, josta nousi Argentiinassa suuri meteli, sillä FC Internazionale Milanossa pelaavat kokeneet maajoukkuepelaajat Esteban Cambiasso ja Javier Zanetti oli jätetty Maradonan MM-ryhmän ulkopuolelle, ja heidän sijaansa joukkueeseen mahtui useita pelaajia kotimaisesta Argentiinan liigasta. Kesäkuun alussa Maradona nimesi lopullisen MM-kokoonpanonsa. El Diego valitsi kisoihin Argentiinaa edustamaan maalivahdit Sergio Romeron, Mariano Andújarin ja Diego Pozon, puolustajat Clemente Rodríguezin, Nicolas Otamendin, Walter Samuelin, Martin Demichelisin, Nicolás Burdisson, Ariel Garcén ja Gabriel Heinzen, keskikenttäpelaajat Javier Mascheranon, Juan Verónin, Javier Pastoren, Maxi Rodríguezin, Mario Bolattin ja Angel Di Marían sekä hyökkääjät Jonás Gutierrezin, Carlos Tevezin, Lionel Messin, Martín Palermon, Sergio Agüeron, Diego Militon ja Gonzalo Higuaínin.

Argentiina aloitti Etelä-Afrikassa järjestetyt MM-kisat 1-0 -voitolla Nigeriasta. Argentiina hallitsi ottelua alusta asti, mutta onnistui lopulta tekemään ainoastaan yhden maalin, jonka viimeisteli kulmapotkusta Gabriel Heinze. Ottelun jälkeen Maradona kehui suuresti Nigerian maalivahtia Vincent Enyeamaa, joka teki ottelussa monta huipputorjuntaa.

Toisessa alkulohko-ottelussaan Argentiina kohtasi Etelä-Korean. Argentiina voitti koko ajan hallitsemansa ottelun selvin 4-1 -numeroin. Maradonan maajoukkueeseen nostama Gonzalo Higuaín teki ottelussa kolme maalia, ja viimeisteli samalla kisojen ainoan hattutempun.

Kolmannessa ja viimeisessä B-lohkon ottelussa Argentiinaa vastaan asettui Kreikka. Argentiinan jatkopaikka oli jo varma, joten Maradona lepuutti osaa avainpelaajistaan. Lähinnä kakkoskokoonpanollaan pelannut Argentiina hallitsi ottelua suvereenisti, ja Kreikan maalivahti Alexandros Tzorvas venyi ottelussa useasti loistaviin torjuntoihin. Lopulta Argentiina siirtyi 1-0 -johtoon, kun toppari Martin Demichelis puski pallon maaliin. Aivan lopussa vaihtomies, Argentiinan liigan Bocassa pelannut konkarihyökkääjä Martín Palermo laukoi Argentiinalle 2-0 -voiton.

Argentiina aloitti myös MM-turnauksen pudotuspelivaiheen vahvasti. Joukkue voitti neljännesvälierissä Meksikon vakuuttavasti 3-1, kun Carlos Tevez puski Lionel Messin syötöstä Argentiinan johtoon, ja Gonzalo Higuaín tuplasi johtolukemat 2-0:aan. Ottelu päättyi Argentiinan 3-1 -voittoon, kun Carlos Tevez laukoi vielä upealla kaukolaukauksella päätösnumerot. Puolivälierissä Argentiina kohtasi Saksan. Saksa siirtyi jo kolmen minuutin pelin jälkeen johtoon ja Argentiinan puolustuksella oli vaikeuksia Saksan hyökkääjien kanssa. Argentiinallakin oli ottelussa useita maalipaikkoja, mutta Saksan maalilla Manuel Neuer torjui jokaisen argentiinalaislaukauksen. Lopulta ottelu päättyi Saksan 4-0 -voittoon ja näin ollen Argentiinan turnaus päättyi puolivälieriin. Turnauksen lopputaulukossa Argentiina sijoittui lopulta viidenneksi, edellään Saksa, Hollanti, Uruguay ja maailmanmestaruuden voittanut Espanja.

Turnauksen jälkeen Helsingin Sanomien Heikki Miettinen arvosteli "Argentiinan sekavaa pelitaktiikkaa", jonka vuoksi Lionel Messin MM-turnaus painui "penkin alle", vaikka Maradona oli juuri yrittänyt rakentaa joukkueensa FC Barcelonan tähtipelaajan Messin ympärille.

Kisojen jälkeen Maradona haukkui Argentiinan jalkapalloliiton johtajat "selkään puukottajiksi", eikä hyväksynyt liiton tarjoamaa jatkosopimusta, joka olisi jatkunut aina vuoden 2014 Brasilian MM-kisoihin asti. Syyksi Maradona mainitsi myös sen, että liitto halusi erottaa hänen apuvalmentajansa ja muun valmennustiimin, ja jatkaa ainoastaan Maradonan sopimusta.

Myöhemmin Maradona tuli katumapäälle, ja ilmoitti olevansa valmis jatkamaan maajoukkueen päävalmentajana ehdoista huolimatta, mutta Argentiinan jalkapalloliitto kuitenkin ilmoitti, ettei se enää tee Maradonalle sopimustarjousta.

Maradonan ura Argentiinan päävalmentajana päättyi MM-kisoihin 2010, joissa Argentiinan joukkue sijoittui viidenneksi.

Toukokuussa 2011 Maradona palkattiin dubailaisen Al Waslin valmentajaksi. Maradona ei onnistunut johdattamaan Al Waslia mestaruuteen kaudella 2011-2012, mikä johti lopulta seurajohdon eroamiseen. Myös Maradona itse sai potkut heinäkuussa 2012.

Maradonaa on sanottu kaikkien aikojen taitavimmaksi pelaajaksi, ja häntä pidetään myös yhtenä parhaista vapaapotkujen ja rangaistuspotkujen antajista. Hän pelasi usein vapaassa roolissa hyökkääjien takana ja pystyi paikaltaan syöttämään tai ratkaisemaan itse maalipaikkoja. Maradona oli lähes kokonaan vasenjalkainen. Pelé on sanonut, että Maradona oli kiistattomasti aikansa paras jalkapalloilija. Hän sanoi Maradonaa erittäin nopeaksi ja taitavaksi, vaikka hänen puolustus- ja pääpelinsä ja oikea jalkansa olisivat vaatineet harjoitusta.

Maradonan on myös sanottu olevan pienikokoinen, mutta voimakas. Häntä vartioitiin aina tiukasti, mikä johti myös useisiin rikkeisiin häntä vastaan: Italian MM-kilpailuissa 1990 häntä rikottiin peräti 53 kertaa rikkeen arvoisesti 7 ottelussa. Maradona kärsi myös usein loukkaantumisista: 1983 Andoni Goikoetxea mursi Maradonan säären, ja 1985 venezuelalainen kannattaja potkaisi Maradonaa polveen. Hänellä oli myös toistuvia alaselkä- ja takareisiongelmia.

Huumeongelmista huolimatta Maradona oli aikanaan huippusuosittu, ja hänet rinnastettiin usein jopa Jumalaan. Napolissa oli sanonta: "Jumala taivaassa, Maradona maan päällä", ja Maradonan edustaessa Napolia kaupunkia sanottiin Maradonapoliksi. Hän ei voinut liikkua kaupungilla ilman, että liikenne olisi mennyt sekaisin koko korttelissa.

Vuonna 1993 Argentiinan jalkapalloliitto valitsi Maradonan kaikkien aikojen parhaaksi argentiinalaiseksi jalkapalloilijaksi, ja vuonna 2000 hänet valittiin vuosisadan argentiinalaiseksi urheilijaksi. 1995 France Football myönsi Maradonalle Kultaisen pallon urastaan jalkapalloilijana. Loppuvuodesta 1995 Oxfordin yliopisto myönsi Maradonalle "Unelmien innoittamisen maisterin" palkinnon. Vuosisadan vaihteessa FIFA palkitsi Pelén vuosisadan parhaana pelaajana, vaikkakin oli ensin suunnittelut jakavansa tittelin Maradonan ja Pelén kesken. Pelé sanoi ehdotuksesta, että jos hän (Maradona) kuvittelee olevansa vuosisadan paras, se on hänen ongelmansa. FIFA:n vuonna 1998 valitsemassa vuosisadan joukkueessa Maradona oli yksi joukkueen hyökkääjistä. Argentiinan jalkapalloliitto on pyytänyt FIFA:a jäädyttämään hänen pelinumeronsa 10 Argentiinan maajoukkueessa, mutta FIFA kieltäytyi. Myöhemmin Etelä-Korean ja Japanin MM-kisoissa Argentiina yritti ensin olla käyttämättä pelinumeroa 10, mutta FIFA puuttui asiaan ja lopulta Ariel Ortega käytti numeroa kisoissa. Maradonan kasvattajaseuran Argentinos Juniorsin kotistadion on nimetty hänen mukaansa.

Saavutukset, mestaruudet, palkinnot

Metropolitano-liigan paras maalintekijä: 1978 (22 maalia), 1979 (14 maalia), 1980 (25 maalia)

Kansallisen liigan paras maalintekijä: 1979 (12 maalia), 1980 (18 maalia)

Serie A:n paras maalintekijä: 1987

Argentiinan vuoden paras pelaaja: 1979 1980, 1981, 1986

El Mundo-lehden mukaan Amerikan paras jalkapalloilija: 1979 1980, 1986, 1989, 1990, 1992

Jalkapallon MM-kilpailujen paras pelaaja (Kultainen pallo): 1986

Kultainen pallo (Ballon d'Or), erityispalkinto elämäntyöstä: 1996

Valinta vuosisadan joukkueeseen (FIFA): 1998

1900-luvun merkittävin argentiinalainen urheilija: 1999

Yksityiselämä

Diego Maradona tapasi vaimonsa Claudian lokakuussa 1976, ja he menivät naimisiin marraskuussa 1989. Parilla on kaksi lasta: Dalma Nerea ja Gianinna Dinorah. He erosivat vuonna 2004, minkä jälkeen Maradona tunnusti, että Club Atlético River Platessa pelaava Diego Sinagra on hänen avioton poikansa. Puerto Rico Islandersin valmentaja ja Ascolissakin pelannut Hugo Maradona on Diego Maradonan veli.

Maradona joutui vararikkoon pelatessaan Barcelonassa, koska hänen managerinsa Cyterszpiller oli sijoittanut Maradonan rahoja muun muassa öljyyn ja kiinteistöihin. Maradona sai kuitenkin maksettua velkansa, kun hän siirtyi Napoliin ja sai siirrosta yli 200 miljoonaa dollaria sekä myi Barcelonan asuntonsa. Vuonna 1987 Maradona solmi viiden miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Napolin kanssa, minkä lisäksi hän ansaitsi muutaman miljoonaa dollaria vuodessa mainostuloja. Yhdysvaltalainen IMG tarjosi Maradonan kuvasta 100 miljoonaa dollaria, mutta yhtiö vaati, että Maradona hankkisi Argentiinan ja Yhdysvaltain kaksoiskansalaisuuden, mistä Maradona kieltäytyi. Maradonalla on ollut myös oma tv-ohjelma, viiden miljoonan dollarin sopimus Hitachin kanssa sekä useita muita mainossopimuksia.

Vuonna 1989 Maradona yhdistettiin camorraan eli mafiaan. Maradona vieraili camorran klubeilla ja otti vastaan lahjoja, kuten autoja ja kelloja. Vastineeksi hänestä otettiin kuva yhdessä Carmine Ciolionon, camorran johtajan, kanssa. Samaan aikaan Maradonan väitettiin välittävän huumeita mafialle. Huhtikuussa 1991 Maradona ja hänen kaksi ystäväänsä pidätettiin Buenos Airesissa. Poliisi oli kertonut pidätyksestä etukäteen lehdistölle, joka saapui seuraamaan sitä. Helmikuussa 1994 Maradona ampui ilmakiväärillä toimittajia, jotka olivat tulleet hänen pihalleen. Koko Maradonan uran ajan hänen puhuttiin pettävän vaimoaan, mutta Maradona väitti vaimonsa hyväksyvän sen.

Maradona on toiminut myös tv-juontajana: hänellä oli oma TV-sarja Napolissa sekä 2005 alkanut TV-sarja Argentiinassa. Vuonna 2008 sai ensi-iltansa serbialaisen Emir Kusturican ohjaama dokumenttielokuva ja vuonna 2019 Asif Kapadian ohjaama elokuva Diego Maradona.

Maradona on seurustellut vuodesta 2012 lähtien häntä 30 vuotta nuoremman argentiinalaisen ammattilaisjalkapalloilija Rocio Olivan kanssa ja he kihlautuivat vuonna 2014. 2019 Maradona tunnusti, että hänellä on kolme aviotonta lasta Kuubassa. Kaikilla kolmella on eri äidit. Tämä tunnustus nosti Maradonan lapsiluvun kahdeksaan.

Maradona alkoi käyttää huumeita Barcelonassa, mutta hän on kiistänyt, että se olisi vaikuttanut hänen pelaamiseensa. Uransa jälkeen Maradona on hoidattanut kokaiiniriippuvuuttaan klinikoilla Sveitsissä ja Kuubassa. Vuonna 1991 hän joutui 15 kuukauden kilpailukieltoon kokaiinin takia. Hän on ollut mukana muun muassa Sol sin Drogas -kampanjassa ( esp. Aurinkoa ilman huumeita), joka pyrki vähentämään lasten ja nuorten huumeidenkäyttöä. Vuonna 2004 Maradona sai sairaskohtauksen kokaiinin yliannostuksen vuoksi.

Maradona oli aikaisemmin Argentiinan uusliberaalin presidentin Carlos Menemin kannattajia, mutta 2000-luvulla hän on tullut tunnetuksi vasemmistolaisena. Maradonalla on muun muassa Che Guevaraa ja Fidel Castroa esittävät tatuoinnit. Castroon hän tutustui vuonna 2000 ollessaan Kuubassa hoitamassa päihdeongelmaansa. Vuonna 2005 Maradona protestoi George W. Bushin Argentiinan vierailua vastaan.

Diego Maradona, Daniel Arcucci, Ernesto Cheequis Bialo: El Diego (alk. Yo soy El Diego). Jyväskylä: Ajatus Kirjat, 2006 (alk. 2000). ISBN 951-20-7195-9. (suomeksi) (alk. (espanjaksi)

Lahtinen Esko S. & Tamminen Juha: Jalkapallon MM-kisat Uruguay 1930 - USA 1994. Vantaa: Intereuropean Publications Ltd Oy, 1997. ISBN 951-96178-9-2.

Ivor Baddiel (suom. Esko S. Lahtinen): Jalkapallo. Lontoo: Dorling Kindersley Limited, 1998.

Keir Radnedge & Bobby Robson: The Complete Encyclopedia of Football. Lontoo: Carlton Book Limited, 2009. ISBN 978-1-84732-305-7. (englanniksi)

Burns, Jimmy: Maradona - Maailman paras jalkapalloilija?. Minerva Kustannus, 2014. ISBN 9789523122734.

Burns, Jimmy: Maradona - Maailman paras jalkapalloilija?. Minerva Kustannus, 2014. ISBN 9789523122734.

# data[].attributes.attachment_link.description
Diego Armando Maradona Franco (s. 30. lokakuuta 1960 Lanús, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen entinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista pelaajista. Lyhyen mutta vantteran Maradonan vahvuuksiin kuuluivat hänen peliuransa aikana nopeus, voima, tekninen taituruus ja peliäly. Maradona aloitti uransa Argentinos Juniorsissa liittymällä 9-vuotiaana heidän junioriseuraansa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Andrés Iniesta Luján

Syntymäaika
11. toukokuuta 1984 (ikä 35)

Syntymäpaikka

Fuentealbilla, Espanja

Pelipaikka

keskikenttäpelaaja

Pituus

170 senttimetriä[1][2]

Paino

68 kilogrammaa

Lempinimi

Maestro, Don Andrés

Seura

Seura

Vissel Kobe

Pelinumero

8

Junioriseurat

1994-1996

Albacete

1996-2000

Barcelona

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12. marraskuuta 2018.[3]Nimi-testi OK

Andrés Iniesta Luján (s. 11. toukokuuta 1984 Fuentealbilla, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija joka on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja, mutta hän kykenee pelaamaan myös vasempana laitalinkkinä tai hyökkäävänä keskikenttäpelaajana. Tällä hetkellä hän edustaa Japanilaista Vissel Kobea. Hän on pelannut suurimman osan urastaan Barcelonassa, jossa hän toimi kapteenina kolmen kauden ajan. Iniesta on voittanut muun muassa yhdeksän Espanjan pääsarjamestaruutta, neljästi Mestarien liigan, maailmanmestaruuden sekä kaksi Euroopan mestaruutta.

Iniesta aloitti uraansa La Masiassa, joka tunnetaan Barcelonan juniorijoukkueena. Hän teki ensiesiintymisensä Barcelonassa vuonna 2002 jolloin hän oli 18-vuotias. Hän aloitti pelaamisensa edustusjoukkueessa säännöllisesti kaudella 2004-2005 ja pelasi siellä aina vuoteen 2018 saakka. Iniesta oli mukana joukkueessa kun Barcelona voitti kahdella eri kaudella monia eri palkintoja vuosina 2009-2015. Ja hän voitti 33 palkintoa joista yhdeksän mestaruutta tuli Espanjan pääsarjamestaruuksista ja neljä mestaruutta Mestarien liigasta, hänestä tuli eniten palkintoja voittanut espanjalainen jalkapalloilija.

Seurajoukkueura

Iniesta aloitti jalkapalloilun Albaceten juniorijoukkueissa. Barcelonan organisaatioon hän liittyi vuonna 1996. Seuran edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2002-2003, pelattuaan sitä ennen kaksi kautta B-joukkueessa. Iniestan seurajoukkueuran parhaita saavutuksia ovat Espanjan pääsarjamestaruus vuosilta 2005, 2006, 2009, 2010 ja 2011 sekä Mestarien liigan voitot vuosilta 2006, 2009 ja 2011.

Lukuisat kansainväliset mediat, katalaanimediat etunenässä, pitivät Iniestan kentälletuloa suurimpana yksittäisenä syynä siihen, että Barcelona onnistui nousemaan tappioasemasta voittoon Arsenalia vastaan Mestarien liigan loppuottelussa toukokuussa 2006. Iniestan tultua kentälle Edmílsonin tilalle Barcelonan keskikenttäpeli alkoi toimia paremmin, syötöt osuivat kohdalleen ja pelin hallinta siirtyi täysin Barcelonalle. Iniesta toimi myös toisena syöttäjänä Barcelonan tasoitusmaalissa, kun hänen jakamansa pallon jatkoi maalintekijä Samuel Eto'olle ruotsalainen Henrik Larsson.

Iniestan uran yksi merkittävimmistä maaleista tuli Chelseaa vastaan Mestarien Liigan välierän toisessa osassa. Barcelona oli 1-0 häviöllä Stamford Bridgellä välieräkamppailun ensimmäisen ottelun päätyttyä 0-0 Camp Noulla. Pelissä pelattiin jo lisäaikaa, kun Dani Alvesin keskitys saavutti John Terryn pään kautta Samuel Eto'on. Eto'n kosketus vieri Lionel Messille asti Michael Essienin epäonnistuttua purkupallossaan. Messi syötti rangaistusalueen rajan ulkopuolelle Iniestalle, joka ensikosketuksellaan laukoi pallon ulkosyrjällä Chelsean maalin oikeaan yläkulmaan, laittaen näin Barcelonan etulyöntiasemaan vierasmaalisäännöllä. Päätösvihellys kuuluikin jo pian, ja Barcelona eteni finaaliin.

Mestarien Liigan loppuottelussa 2009 Iniesta oli myös ratkaisevassa roolissa, vaikka pelasikin loukkaantuneena. Pelin puoliajalla Barcelonan valmentajat kielsivät Iniestaa laukomasta, jottei hän loukkaisi jalkaansa enempää. Barcelona voitti Manchester Unitedia vastaan pelatun finaaliottelun 2-0.

Maajoukkueura

Iniesta on pelannut Espanjan paidassa lukuisia juniorimaaotteluita, ja on voittanut sekä alle 16- että 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruudet. 27. toukokuuta 2006 hän debytoi aikuisten maajoukkueessa ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Iniesta edusti maataan myös vuoden 2006 MM-kilpailuissa ja vuoden 2008 EM-kilpailuissa, joista jälkimmäisessä Espanja voitti mestaruuden. Vuoden 2010 MM-kisoissa hänen voittomaalinsa ratkaisi maailmanmestaruuden Espanjalle. Iniesta valittiin myös Euro 2012 turnauksen parhaaksi pelaajaksi hänen oltuaan avainroolissa Espanjan voittaessa historiallisen mestaruuden.

Seurajoukkue

Espanjan pääsarjamestaruus : 2004-2005, 2005-2006, 2008-2009, 2009-2010, 2010-2011, 2012-2013, 2014-2015, 2015-2016, 2017-2018
toinen sija 2003-2004, 2006-2007, 2011-2012, 2013-2014

Espanjan cup: 2008-2009, 2011-2012, 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, 2017-2018
toinen sija 2010-2011, 2013-2014

Espanjan supercup: 2005, 2006, 2009, 2010, 2011, 2013, 2013, 2016

Mestarien liiga: 2005-2006, 2008-2009, 2010-2011, 2014-2015

UEFA Super Cup: 2009, 2011, 2015

Seurajoukkueiden maailmanmestaruus: 2009, 2011, 2015

Maajoukkue

Yksityiselämä

Iniesta meni naimisiin Anna Ortizin kanssa vuonna 2012, jonka kanssa hän oli seurustellut vuodesta 2008 asti. Heillä on yhteinen tytär, Valerie (s. 2011).

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Andrés Iniesta Luján Syntymäaika 11. toukokuuta 1984 (ikä 35) Syntymäpaikka Fuentealbilla, Espanja Pelipaikka keskikenttäpelaaja Pituus 170 senttimetriä[1] [2] Paino 68 kilogrammaa Lempinimi Maestro, Don Andrés Seura Seura Vissel Kobe Pelinumero 8 Junioriseurat 1994-1996 Albacete 1996-2000 Barcelona Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 12.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Syntymäaika
10. huhtikuuta 1992

Syntymäpaikka

Sédhiou, Senegal

Pelipaikka

vasen laitahyökkääjä

Pituus

175 cm

Seura

Seura

Pelinumero

10

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2020.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. tammikuuta 2020. Nimi-testi OK

Sadio Mané (s. 10. huhtikuuta 1992 Sédhiou) on senegalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia. Oikeajalkainen Mané on pelipaikaltaan laituri, tosin hän voi pelata myös muilla hyökkäyksen pelipaikoilla. Mané edustaa maajoukkuetasolla Senegalin jalkapallomaajoukkuetta. Kesäkuussa 2016 Mané teki viisivuotisen sopimuksen valioliigajoukkueen Liverpoolin kanssa. Siirtosumma oli arvoltaan noin 34 miljoonaa puntaa. Ennen Liverpoolia Mané on pelannut Ranskan Ligue 2:ssä Metzissä, Itävallan Bundesliigan Red Bull Salzburgissa sekä valioliigajoukkue Southamptonin riveissä.

Seurajoukkueura

Mané edusti Ranskan Ligue 2:n FC Metziä vuodet 2011−2012. Elokuussa 2012 hän siirtyi Itävallan Bundesliigan Red Bull Salzburgiin noin 4 miljoonalla eurolla. Salzburgissa Mané oli mukana voittamassa liigaa ja cupia kaudella 2013−2014. Hän pelasi Salzburgissa kaikkiaan 63 liigaottelua, ja teki 31 maalia. Eurooppa-liigassa hän teki 11 ottelussa viisi maalia. Hän pelasi myös viisi ottelua Mestarien liigan karsinnoissa.

Syyskuussa 2014 Mané siirtyi Valioliigan Southampton FC:hen arviolta 23 miljoonan euron siirtokorvauksella. Hän debytoi liigassa syyskuussa Queens Park Rangersia vastaan ja teki ensimmäisen liigamaalinsa 1−0-voitossa Stoke Cityä vastaan lokakuussa. Ensimmäisellä kaudellaan Southamptonissa (2014−2015) Mané nousi avauskokoonpanon pelaajaksi tehden 30 ottelussa kymmenen maalia. Kaudella 2015−2016 hän teki 37 valioliigaottelussa 11 maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Ottelussa Manchester Cityä vastaan hän teki hattutempun.

Kesällä 2016 Mané siirtyi 41,2 miljoonan euron siirtosummalla Liverpool FC:n riveihin. Ensimmäisellä kaudellaan hän teki 27 valioliigaottelussa 13 maalia ja antoi kuusi maalisyöttöä. Seuraavalla kaudella hän viimeisteli valioliigassa 29 ottelussa kymmenen ja alusti seitsemän maalia. Mestarien liigassa hän teki 11 ottelussa kymmenen maalia, näistä yhden tappiollisessa finaalissa Real Madridia vastaan.

Kaudella 2018−2019 Mané viimeisteli Valioliigassa 36 ottelussa 22 maalia, mikä riitti jaettuun maalikuninkuuteen. Hänet valittiin Valioliigan kauden joukkueeseen. Mestarien liigassa hän teki 13 ottelussa neljä ja syötti kolme maalia. Hän pelasi myös Liverpoolin voittoisassa loppuottelussa Tottenhamia vastaan.

Maajoukkueura

Mané kuului Senegalin joukkueeseen vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa. Hän pelasi siellä jokaisessa Senegalin neljästä ottelusta. Senegalin jalkapallomaajoukkueessa Mané debytoi saman vuoden toukokuussa Marokkoa vastaan, ja kuuluu nykyisin joukkueen avainpelaajiin. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintaottelussa Liberiaa vastaan kesäkuussa 2012. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2015 Afrikan-mestaruuskilpailuissa, jossa pelasi kaksi ottelua. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2017 hän pelasi kolme ottelua. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi Senegalin kaikki kolme ottelua, ja teki maalin ottelussa Japania vastaan.

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Syntymäaika 10. huhtikuuta 1992 Syntymäpaikka Sédhiou, Senegal Pelipaikka vasen laitahyökkääjä Pituus 175 cm Seura Seura Pelinumero 10 Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 24. tammikuuta 2020. Maajoukkueuran tilastot päivitetty 3. tammikuuta 2020. Nimi-testi OK Sadio Mané (s. 10.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Antoine Griezmann

Syntymäaika
21. maaliskuuta 1991 (ikä 29)

Syntymäpaikka

Mâcon, Ranska

Pelipaikka

keskushyökkääjä

Pituus

175 cm[1]

Paino

72 kg[1]

Lempinimi

Grizi

Seura

Seura

Barcelona

Pelinumero

17

Junioriseurat

1999-2005

UF Mâcon

2005-2009

Real Sociedad

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. marraskuuta 2019.[1]
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. marraskuuta 2019.[1]Nimi-testi OK

Antoine Griezmann (s. 21. maaliskuuta 1991 Mâcon, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Barcelonaa ja on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.

Griezmannia pidetään erityisesti taitavana pelaajana, joka on myös vikkelä liikkeissään.

Seurajoukkueura

Griezmann aloitti jalkapalloilu-uransa kotikaupunkinsa UF Mâconista. Hän kävi muutamia kertoja ammattilaisseurojen junioriakatemioiden testeissä, mutta ei tullut koskaan valituksi osaksi pienen kokonsa ja hentorakenteisuutensa takia.

Vuonna 2005 Montpellier'n järjestämissä testeissä ystävyysottelussa Paris Saint-Germainin junioriakatemiaa vastaan Griezmann vakuutti esityksillään useita seuroja. Yksi niistä oli espanjalaisseura Real Sociedad, joka tarjosi hänelle viikon koeaikaa San Sebastiánissa. Lopulta vakuuttuneina nuoren pojan taidoista seura halusi tarjota hänelle juniorisopimusta.

Griezmann pelasi vuodet 2005-2009 Real Sociedadin junioriakatemiassa, kunnes hänet nostettiin kauden 2009-2010 harjoituskaudelle. Hän teki pelaamissaan neljässä harjoitusottelussa viisi maalia, ja niin päävalmentaja Martín Lasarte päätti pitää hänet edustusjoukkueen miehistössä.

Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 2. syyskuuta 2009 Copa del Reyn ottelussa Rayo Vallecanoa vastaan. Neljä päivää myöhemmin hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Segunda Divisiónissa, kun Real Sociedad kohtasi Real Murcian. Ensimmäistä kertaa avauskokoonpanossa Griezmann oli 27. syyskuuta 2009 pelatussa ottelussa Huescaa vastaan. Hän teki ottelussa myös ensimmäisen maalinsa. Hän sai lopulta kauden aikana runsaasti peliaikaa ja otteluita kertyi tilille yhteensä 39, joissa hän tehtaili kuusi maalia. Joukkue nousi kauden 2009-2010 päätteeksi maan pääsarjaan Primera Divisióniin.

8. huhtikuuta 2010 Griezmann teki ensimmäisen ammattilaissopimuksensa, kun hän allekirjoitti viisivuotisen sopimuksen joukkueen kanssa. Sopimus sisältää 30 miljoonan euron purkupykälän. Useat muut suuret seurat, kuten Lyon, Saint-Étienne ja Auxerre olivat myös kiinnostuneita Griezmannista ennen sopimuksen allekirjoittamista, mutta hän päätti kuitenkin osoittaa kiitollisuutta saamastaan vastuusta Real Sociedadissa ja tehdä sopimuksen joukkueen kanssa.

Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa Espanjan korkeimmalla sarjatasolla 29. elokuuta 2010, kun kotijoukkue Real Sociedad kohtasi kauden 2010-2011 avauksessa Villarrealin. 25. lokakuuta 2010 hän teki ensimmäisen maalinsa pääsarjassa ottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan.

26. heinäkuuta 2014 espanjalainen urheilulehti uutisoi Griezmannin siirtyvän Atlético Madridiin 30 miljoonan euron siirtokorvauksella. Atlético vahvisti siirron kaksi päivää myöhemmin.

12. heinäkuuta 2019 FC Barcelona ilmoitti hankkineen Griezmannin 120 miljoonan euron hintaan. Griezmannin sopimuksen ulosostohinta tippui heinäkuun alussa 200 miljoonasta 120 miljoonaan. Muutamaa päivää aikaisemmin, ennen siirtoa Barcelonaan Griezmann sai sakot Atletico Madridilta, koska ei osallistunut joukkueensa harjoituksiin.

Maajoukkueura

Griezmann sai ensimmäisen kutsunsa Ranskan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen 23. helmikuuta 2010, kun hänet nimettiin kahteen pelattavaan ystävyysotteluun Ukrainaa vastaan. 2. maaliskuuta 2010 hän teki ensiesiintymisensä Ranskan nuorten maajoukkueessa Ukrainaa vastaan. Kaksi päivää myöhemmin hän pelasi toisen maaottelunsa ja teki siinä myös ensimmäisen maalinsa.

Griezmann valittiin alle 19-vuotiaiden maajoukkueen mukaan myös vuoden 2010 EM-kilpailuihin. Hän teki turnauksessa kaksi maalia ja syötti yhden, kun Ranska eteni aina loppuotteluun saakka. Ranska voitti loppuottelun Espanjaa vastaan numeroin 2-1 ja varmisti näin alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden.

Hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa aikuisten maajoukkueessa 5. maaliskuuta 2014, kun Ranska kohtasi ystävyysottelussa Alankomaat. 13. toukokuuta 2014 hänet nimettiin 23 pelaajan lopulliseen kokoonpanoon vuoden 2014 MM-kilpailuihin. 1. kesäkuuta 2014 pelatussa ystävyysottelussa Kamerunia vastaan hän teki ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa. Griezmann voitti Ranskan joukkueen mukana kultaa vuoden 2018 MM-kilpailuissa Venäjällä, missä se voitti loppuottelussa Kroatian 4-2.

Aiheesta muualla

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Antoine Griezmann Syntymäaika 21. maaliskuuta 1991 (ikä 29) Syntymäpaikka Mâcon, Ranska Pelipaikka keskushyökkääjä Pituus 175 cm[1] Paino 72 kg[1] Lempinimi Grizi Seura Seura Barcelona Pelinumero 17 Junioriseurat 1999-2005 UF Mâcon 2005-2009 Real Sociedad Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Ousmane Dembélé

Syntymäaika
15. toukokuuta 1997 (ikä 22)

Syntymäpaikka

Vernon, Ranska

Pelipaikka

vasen laitahyökkääjä

Pituus

177 senttimetriä

Paino

61 kilogrammaa[1]

Seura

Seura

Barcelona

Pelinumero

11

Junioriseurat

2004-2009

AM Madeleine Evreux

2009-2010

Évreux FC

2010-2014

Rennes

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26. marraskuuta 2019.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 26. marraskuuta 2019. Nimi-testi OK

Ousmane Dembélé (s. 15. toukokuuta 1997 Vernon) on malilaisia sukujuuria omaava ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Barcelonaa. Vasenjalkainen Dembélé on vasen laitahyökkääjä.

Dembélé siirtyi Stade Rennaisin juniorijoukkueeseen vuonna 2010 Évreux FC:stä. Rennesin edustusjoukkueessa Ligue 1:ssä hän teki debyyttinsä marraskuussa 2015 Angersia vastaan ja avausmaalinsa seuraavalla kierroksella Bordeaux'n verkkoon. Maaliskuussa 2016 Dembélé teki ammattilaisuransa ensimmäisen hattutempun Nantesia vastaan. Hän teki kauden aikana 12 maalia pelaamassaan 26 ottelussa. Kaudeksi 2016-2017 Dembélé siirtyy Saksan Bundesliigan Borussia Dortmundin riveihin.

Dembélé pelasi kaudella 2016-2017 kaikkiaan 32 bundesliigaottelua ja teki kuusi maalia. Saksan cupin loppuottelussa hän teki maalin Dortmundin kukistaessa Eintracht Frankfurtin. Mestarien liigassa hän pelasi Dortmundin kaikki kymmenen ottelua. Hänet valittiin Bundesliigan kauden nuoreksi pelaajaksi.

Barcelona osti Dembélén Dortmundista 105 miljoonalla eurolla 25. elokuuta 2017. Seura ja pelaaja tekivät viiden vuoden sopimuksen. Hän kärsi syyskauden reisivammasta, ja ehti pelata kauden aikana 17 La Liga -ottelua ja kolme Espanjan cupin ottelua Barcelonan voittaessa tuplamestaruuden.

Esiinnyttyään 20 kertaa Ranskan juniorimaajoukkueissa, Dembélé teki debyyttinsä Ranskan maajoukkueessa ystävyysottelussa Italiaa vastaan syyskuussa 2016. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi muutamaa päivää myöhemmin MM-karsintaottelussa Valko-Venäjää vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki ystävyysottelussa Englantia vastaan kesäkuussa 2017.

Dembélé kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Ranskan joukkueeseen Venäjällä 2018. Hän pelasi kaikissa alkulohkon otteluissa, mutta niiden jälkeen vain kaksi minuuttia puolivälierässä Uruguayta vastaan.

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Ousmane Dembélé Syntymäaika 15. toukokuuta 1997 (ikä 22) Syntymäpaikka Vernon, Ranska Pelipaikka vasen laitahyökkääjä Pituus 177 senttimetriä Paino 61 kilogrammaa[1] Seura Seura Barcelona Pelinumero 11 Junioriseurat 2004-2009 AM Madeleine Evreux 2009-2010 Évreux FC 2010-2014 Rennes Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 26.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Philippe Coutinho Correia (s. 12. kesäkuuta 1992 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa Bayern Münchenia lainalla espanjalaisesta Barcelonasta.

Seurajoukkueura

Kesällä 2008 Coutinho allekirjoitti sopimuksen Internazionale Milanon kanssa 3,8 miljoonasta eurosta, mutta italialaisseura jätti hänet lainalle edelliseen seuraansa Vasco da Gamaan kahdeksi vuodeksi. Italialainen urheilulehti La Gazzetta dello Sport kirjoitti, että Coutinho voi olla yksi maailman parhaista nuorista tähdistä. Hän pelasi lainasopimuksen aikana Vasco da Gamassa 12 Brasilian Série B:n ja seitsemän Série A:n ottelua.

Kesällä 2010 Coutinho palasi Interiin ja pelasi seurassa puolentoista vuoden aikana 18 Serie A -ottelua, joissa teki kaksi maalia. Mestarien liigassa hän pelasi yhdeksän ottelua. Kevätkauden 2012 hän oli lainalla Espanyolissa, jossa viimeisteli 16 Primera Divisiónin ottelussa viisi maalia. Syyskaudella 2012 hän esiintyi Interin paidassa kymmenessä liigaottelussa, joissa teki yhden maalin, sekä karsinnat mukaan lukien yhdeksässä Eurooppa-liigan ottelussa, joissa teki kaksi maalia.

30. tammikuuta 2013 Coutinho siirtyi Interistä Liverpoolin riveihin 10 miljoonalla eurolla. Coutinho allekirjoitti 5,5 vuoden pituisen sopimuksen Liverpoolin kanssa. Hän sai paitaansa itse toivomansa pelinumeron 10. Hän pelasi Liverpoolissa viiden vuoden aikana 152 valioliigaottelua, joissa teki 41 ja syötti 37 maalia. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän viimeisteli viisi ja Eurooppa-liigan 14 ottelussa kaksi maalia.

6. tammikuuta 2018 vahvistettiin Coutinhon 160 miljoonan euron siirto Liverpoolista Barcelonaan. Seuraavan puolentoista kauden aikana hän pelasi 52 Espanjan pääsarjaottelua, joissa teki 13 ja syötti seitsemän maalia. Mestarien liigan 12 ottelussa hän viimeisteli kolme osumaa. Hän voitti Espanjan-mestaruuden 2018 ja 2019, Espanjan cupim 2018 ja Espanjan supercupin 2018.

Coutinho siirtyi kaudeksi 2019-2020 lainalle Bundesliigan FC Bayern Müncheniin. Ennen kauden keskeytymistä hän oli pelannut 22 liigaottelua, joissa oli tehnyt kahdeksan ja syöttänyt kuusi maalia. Mestarien liigan seitsemässä ottelussa hän oli osunut maaliin kerran.

Maajoukkueura

Coutinho pelasi Brasilian kaikki kolme ottelua alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009. Hän pelasi kaikki seitsemän ottelua ja teki kolme maalia Brasilian voittaessa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden 2011.

Coutinho pelasi ensimmäisen ottelunsa Brasilian maajoukkueessa Irania vastaan lokakuussa 2010. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Meksikoa vastaan kesäkuussa 2015. Hän pelasi kolme ottelua Copa Américassa sekä 2015 että 2016. Jälkimmäisellä kerralla hän viimeisteli hattutempun Haitin verkkoon.

Coutinho pelasi MM-kilpailuissa 2018 Brasilian kaikki viisi ottelua sekä teki maalin Sveitsiä ja Costa Ricaa vastaan. Hän oli voittamassa Copa Américaa 2019, jossa pelasi Brasilian kaikki kuusi ottelua ja teki kaksi maalia Bolivia-ottelussa.

# data[].attributes.attachment_link.description
Philippe Coutinho Correia (s. 12. kesäkuuta 1992 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa Bayern Münchenia lainalla espanjalaisesta Barcelonasta. Kesällä 2008 Coutinho allekirjoitti sopimuksen Internazionale Milanon kanssa 3,8 miljoonasta eurosta, mutta italialaisseura jätti hänet lainalle edelliseen seuraansa Vasco da Gamaan kahdeksi vuodeksi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Paulo Bruno Dybala

Syntymäaika
15. marraskuuta 1993 (ikä 26)

Syntymäpaikka

Laguna Larga, Córdoba, Argentiina

Pelipaikka

hyökkääjä

Pituus

177 senttimetriä

Lempinimi

La Joya (Jalokivi)

Seura

Seura

Juventus

Pelinumero

10

Junioriseurat

2003-2011

Instituto

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. lokakuuta 2019.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 22. lokakuuta 2019. Virheellinen NIMI-arvo

Paulo Bruno Dybala (s. 15. marraskuuta 1993 Laguna Larga) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Dybala on vasenjalkainen. Hän kuuluu myös Argentiinan jalkapallomaajoukkueeseen.

Dybalan kasvattajaseura on Instituto, jonka riveissä hän teki myös ammattilaisdebyyttinsä Argentiinan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vuonna 2011. Dybala pelasi seurassa kauden 2011-2012 aikana 38 ottelua ja teki niissä 17 maalia, jotka poikivat siirron Italian Serie A:ssa pelanneeseen Palermoon kesällä 2012. Seuran presidentti Maurizio Zamparini mainosti, että Dybala on uusi Sergio Agüero. Dybala debytoi Palermossa vuonna 2012 SS Laziota vastaan. Kaudeksi 2013-14 Palermo putosi Serie B:hen Dybalan jatkaessa seurassa. Hän teki kauden aikana viisi maalia ja johdatti Palermon takaisin Serie A:han Serie B:n ylivoimaisena mestarina. Kaudella 2014-2015 Dybala teki läpimurtonsa Serie A:ssa osuen 13 kertaa 35 ottelussa antaen myös kymmenen maalisyöttöä.

Dybala siirtyi 32 miljoonaan euron siirtosummalla Juventukseen 4. kesäkuuta 2015. Hän teki viisivuotisen sopimuksen seuran kanssa. Dybala debytoi seuran paidassa elokuussa 2015 Udinesea vastaan. Avausmaali syntyi seuraavalla kierroksella AS Roman verkkoon.

Dybalan isä on puolalaissyntyinen Bolesław Dybala, joka muutti Argentiinaan Puolasta. Dybalalla on myös italialaisia sukujuuria. Näin Dybala olisi voinut edustaa aikuisten maajoukkuetasolla joko Argentiinaa, Puolaa tai Italiaa. Hän debytoi Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa lokakuussa 2015 MM-karsintaottelussa Paraguayta vastaan. Hän pelasi yhden ottelun MM-kilpailuissa 2018 ja neljä ottelua Copa Américassa 2019. Ainoat maaottelumaalinsa hän on tehnyt marraskuussa 2018 ystävyysottelussa Meksikoa vastaan ja heinäkuussa 2019 Copa Américan pronssiottelussa Chileä vastaan.

Seurajoukkue

Päivitetty 22. marraskuuta 2015.

Joukkuesaavutukset

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Paulo Bruno Dybala Syntymäaika 15. marraskuuta 1993 (ikä 26) Syntymäpaikka Laguna Larga, Córdoba, Argentiina Pelipaikka hyökkääjä Pituus 177 senttimetriä Lempinimi La Joya (Jalokivi) Seura Seura Juventus Pelinumero 10 Junioriseurat 2003-2011 Instituto Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 22. lokakuuta 2019.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ronaldo Luis Nazário de Lima (s. 22. syyskuuta 1976 Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus. Ronaldo edusti seurajoukkueurallaan muun muassa Barcelonan, Real Madridin, Internazionalen ja AC Milanin joukkueita.

Ronaldoa pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hänet on valittiin kolmesti Fifan vuoden pelaajaksi ja kahdesti Kultaisen pallon voittajaksi. Ronaldo pelasi hyökkääjänä ja tuli tunnetuksi maalintekotaidoistaan, harhautuksistaan ja nopeudestaan. Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Ronaldo voitti kaksi maailmanmestaruutta. Hän on MM-historian toiseksi paras maalintekijä 15 maalillaan. Syyskuussa 2011 Ronaldo ilmoitti lopettavansa uransa sairauden ja jatkuvien kiputilojen vuoksi .

Ronaldon viimeinen junioriseura oli São Cristóvão. Ammattilaisuransa hän aloitti edustamalla kotimaassaan Cruzeiroa vuosina 1993-1994. Vuosina 1994-1996 Ronaldo edusti Alankomaiden Eredivisien PSV:tä. Hän voitti Eredivisien maalikuninkuuden vuonna 1995 tehtyään 30 maalia.

Vuosina 1996-1997 Ronaldo edusti Espanjan Primera Divisiónin Barcelonaa. Hän voitti Barcelonan riveissä Cup-voittajien cupin vuonna 1997. Ronaldo voitti Primera Divisiónin maalikuninkuuden vuonna 1997 tehtyään 34 maalia. Hän voitti tuolloin myös Euroopan Kultaisen kengän. Vuosina 1997-2002 Ronaldo edusti Italian Serie A:n Interiä. Hän voitti Interin riveissä UEFA Cupin vuonna 1998.

Vuosina 2002-2007 Ronaldo edusti Espanjan Primera Divisiónin Real Madridia. Hän voitti Real Madridin riveissä Intercontinental Cupin vuonna 2002 ja Espanjan-mestaruuden vuonna 2003. Ronaldo voitti Primera Divisiónin maalikuninkuuden vuonna 2004 tehtyään 24 maalia. Vuosina 2007-2008 hän edusti Italian Serie A:n Milania.

Ronaldon siirto Barcelonasta Interiin noin 24 miljoonaa nykyistä euroa vastaavalla summalla oli aikanaan siirtosummien maailmanennätys. Real Madridissa hän oli yksi seuran Galáctico-hankinnoista yhdessä muun muassa Luís Figon, Zinédine Zidanen ja David Beckhamin kanssa. Vuonna 2007 toukokuun 31. päivä Ronaldosta tuli ostotarjous Italian Serie A:ssa pelaavalta AC Milanilta.Sopimus kattoi 2 kautta Serie A:ssa.

Kaudella 2006-2007 Ronaldosta tuli yksi AC Milanin avainpelaajista. Hän pelasi yhteensä 14 liigaottelua ja teki niissä 7 maalia. Seuraavalla kaudella Ronaldo kärsi loukkaantumisista ja paino-ongelmista. Hän pelasi vain kuudessa ottelussa ja teki niissä 2 maalia. Ronaldon sopimus loppui vuoteen 2008 eikä sitä uusittu.

Ronaldo teki 2. maaliskuuta 2009 sopimuksen Brasilian pääsarjassa pelaavan Corinthiansin kanssa. Sopimus ulottui syyskuuhun saakka. Ronaldo pelasi Corinthiansin riveissä 40 ottelua ja teki niissä 15 maalia. Sopimus päättyi syyskuun 20. päivä

Ronaldo ilmoitti syyskuun 29. päivänä lopettavansa sekä seura- että maajoukkuepeliuransa.

Ronaldo on pelannut Brasilian maajoukkueessa 97 ottelua vuosina 1994-2006 ja tehnyt niissä 62 maalia. Hän on Brasilian toiseksi paras maalintekijä Pelén jälkeen. Ronaldo on voittanut Brasilian riveissä maailmanmestaruuksien lisäksi Copa Américan vuosina 1997 ja 1999 sekä Maanosaliittojen cupin vuonna 1997. Hän oli myös saavuttamassa Brasilian riveissä pronssia 1996 olympiaturnauksessa.

Ronaldo voitti Brasilian riveissä mestaruuden vuoden 1994 MM-kilpailuissa. Hän ei kuitenkaan pelannut turnauksessa minuuttiakaan. Vuoden 1998 MM-kilpailuissa Ronaldo johdatti Brasilian hopealle. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Ronaldo teki turnauksessa neljä maalia. Hän ei kuitenkaan ollut parhaimmillaan turnauksen loppuottelussa saatuaan seitsemän tuntia ennen ottelua mystisen sairauskohtauksen.

Vuoden 2002 MM-kilpailuissa Ronaldo johdatti Brasilian mestaruuteen. Hänet valittiin turnauksen toiseksi parhaaksi pelaajaksi. Ronaldo voitti turnauksen maalikuninkuuden kahdeksalla maalillaan. Hän teki muun muassa molemmat maalit lukemiin 2-0 päättyneessä loppuottelussa Saksaa vastaan.

Vuoden 2006 MM-kilpailuissa Ronaldo teki kolme maalia. Brasilia jäi turnauksessa puolivälieriin hävittyään Ranskalle. Kaksi maalia alkulohkon ottelussa Japania vastaan nostivat Ronaldon MM-kisojen kaikkien aikojen maalintekijätilastossa Saksan Gerd Müllerin rinnalle 14 MM-maaliin ja maali neljännesvälierässä Ghanaa vastaan nosti hänet tilaston kärkeen yksin.

Ronaldo kertoi tavoitteekseen vuoden 2010 MM-kilpailut, mutta Valmentaja Dunga ei kelpuuttanut häntä Brasilian miehistöön.

Ronaldo on kärsinyt urallaan kolme vakavaa polvivammaa. Ensimmäisen hän sai pelatessaan Interissä vuonna 1999 ja toisen heti palattuaan kentille vuonna 2000 sekä kolmannen pelatessaan Milanissa vuonna 2008.

Ronaldoa on syytetty myös ylipainosta. Tästä hän sai kritiikkiä erityisesti Real Madridissa pelatessaan. Ronaldo kärsi varsinkin uransa loppupuolella hypotyreoosista .

Tärkeimmät saavutukset

Joukkuesaavutukset

Henkilökohtaiset saavutukset

¹ Kansainväliset seurajoukkuecupit Euroopassa ja Etelä-Amerikassa

# data[].attributes.attachment_link.description
Ronaldo Luis Nazário de Lima (s. 22. syyskuuta 1976 Rio de Janeiro, Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hänellä on myös Espanjan kansalaisuus. Ronaldo edusti seurajoukkueurallaan muun muassa Barcelonan, Real Madridin, Internazionalen ja AC Milanin joukkueita. Ronaldoa pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hänet on valittiin kolmesti Fifan vuoden pelaajaksi ja kahdesti Kultaisen pallon voittajaksi.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Edson Arantes do Nascimento

Syntymäaika
23. lokakuuta 1940 (ikä 79)

Syntymäpaikka

Três Corações, Brasilia

Pelipaikka

hyökkääjä
hyökkäävä keskikenttäpelaaja

Pituus

173 senttimetriä

Edison (Edson) Arantes do Nascimento eli Pelé, KBE (s. 23. lokakuuta 1940 Três Corações, Minas Geraisin osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, jota usein pidetään kaikkien aikojen parhaana pelaajana. Hän on lajin ainoa kolminkertainen maailmanmestari. Pelé teki 22-vuotisen uransa aikana ennätykselliset 1 283 maalia 1 363 ottelussa, joista Brasilian maajoukkueessa 92 ottelua ja 77 maalia. Hän voitti pelaamissaan sarjoissa maalikuninkuuden yhteensä 11 kertaa.

Peléllä on 32 joukkuemestaruutta, ja hän on jalkapallossa voittojen ykkössijalla yhdessä Portugalin Vítor Baían kanssa.

Kaikkiaan Pelé voitti kolme maailmanmestaruutta Brasilian maajoukkueessa 1958, 1962 (loukkaantui turnauksen alussa) ja 1970. Hän on yksi neljästä pelaajasta, joka on tehnyt maalin useammassa kuin yhdessä MM-finaalissa.

Peléstä on julkaistu useita kirjoja, ensimmäiset kaksi vuonna 1961. Ensimmäinen Pelé-elokuva O Rei Pelé julkaistiin 1962.

Pelén oikea nimi on Edison Arantes do Nascimento, mutta oikeasti etunimen pitäisi olla ilman i:tä, Edson, sillä syntymätodistukseen sattui virhe. Etunimi Edison on annettu keksijä Thomas Edisonin mukaan. Peléllä on useita lempinimiä. Perheen kesken hänet tunnetaan Dicona. Häntä on myös kutsuttu Gasolinaksi samannimisen brasilialaisen laulajan mukaan. Kuuluisin lempinimi on tietenkin Pelé, jonka alkuperä on jalkapalloseura Vasco de São Lourençon maalivahti Biléssä. Pieni Edson ei osannut sanoa tätä kunnolla, ja kotiseudulla Baurussa eräs poika alkoi kiusata häntä kutsumalla Peléksi (sanasta Pilé), joka ei tarkoita mitään. Hänestä on käytetty myös nimitystä Kuningas ( port. O Rei), Musta helmi ( port. Pérola Negra) ja Kreoli ( port. Crioulo).

Pelén sukujuurista on kaksi teoriaa: ne juontavat joko Angolaan tai Nigeriaan. Pelé syntyi köyhään perheeseen Três Coraçõesin kaupunkiin, Rio de Janeiron pohjoispuolelle. Pelén isä, João Ramos do Nascimento (tunnetaan lempinimellään Dondinho) oli paikallisen jalkapallojoukkueen Atlético Três Coraçõesin pelaaja. Dona Celeste, Pelén äiti, oli paikallisen hevoskuskin tytär. Peléllä on veli Jair (tunnetaan nimillä Zico ja Zoca), joka pelasi myös jalkapalloa, mutta jäi veljensä varjoon Santoksessa, lopetti jalkapallouransa ja opiskeli juristiksi. Peléllä on myös sisar Maria Lúcia.

Vuonna 1944 Dondinho sai mahdollisuuden pelata jalkapalloa Baurussa, jonne koko perhe muutti mukanaan Pelén eno Jorge sekä isänäiti Dona Ambrosina. Seitsemän vanhana Pelé alkoi kiillottaa kenkiä ja siirtyi myöhemmin työskentelemään kenkätehtaaseen. Nuorena poikana Pelé itse tahtoi, että hänestä olisi tullut lentäjä, mutta jalkapallo oli pienelle pojalle todella rakas harrastus.

Isän jalkapallo-ammatti takasi sen, että jalkapallo oli osa Pelén elämää. Pelé perusti naapurin lapsien kanssa ensimmäisen jalkapallojoukkueensa Sete de Setembro. 1950-luvulla Pelé pelasi myös muissa pienissä seuroissa, mutta Kengättömät oli Pelén ensimmäinen seura. Kun paikallinen kauppias lahjoitti joukkueen pelaajille kengät, he joutuivat vaihtamaan joukkueen nimeksi Amériquinha. Joukkue pärjäsi hyvin kaupungin järjestämässä turnauksessa ja Pelé oli turnauksen paras maalintekijä. Tämän jälkeen Pelé teki uransa ensimmäisen sopimuksen liittyessään Baquinhon joukkueeseen, joka oli Bauru Atlético Cluben poikien joukkue. Pelé menestyi Baquinhossa ja teki suuren vaikutuksen jalkapallopäättäjiin, erityisesti Waldemar de Britoon, joka oli saanut Pelén liittymään BAC:iin. Hän järjesti nuorelle lupaukselle mahdollisuuden pelata Santoksessa, ja Pelé pelasikin ensimmäisen ottelunsa 7. syyskuuta 1956 Santoksen paidassa.

Vasta 15-vuotias Pelé sai mahdollisuuden pelata Santoksessa, eräässä Brasilian tasokkaimmista jalkapallojoukkueista, jossa pelasi useita maajoukkueessakin pelaavia pelaajia, kuten Pepe. Santoksessa Pelé aloitti pelaamalla alle 20-vuotiaiden sarjassa, vaikka hän 15-vuotiaana olisi pystynyt pelaamaan alle 16-vuotiaiden joukkueessa. Lopulta hän pääsi myös viralliseen joukkueeseen ja teki ensimmäisessä ottelussaan, joka oli kuitenkin ystävyysottelu, maalin. Maalin päästänyt maalivahti Zaluar teetti myöhemmin käyntikortin, jonka mukaan hän oli "maalivahti, joka päästi sisään Pelén ensimmäisen maalin". Debyyttinsä ottelussa, joka ei ollut ystävyysottelu, Pelé teki 12. tammikuuta 1957 ruotsalaista AIK:ta vastaan.

Pelén ensimmäinen Campeonato Paulistan voitto tuli jo vuonna 1956, mutta tuolloin hän ei pelannut virallisessa joukkueessa. Ensimmäisen varsinaisen mestaruutensa kansallisella tasolla Pelé saavutti 1958 tehden liigassa 58 maalia 38 ottelussa. 1959 Pelé suoritti asepalveluksen ja pelasi myös Brasilian armeijan joukkueessa.

Vuonna 1961 Pelé loukkaantui vakavasti ottelussa Necaxaa vastaan. Hän sai vakavan osuman puolustajan kädestä kasvoihin ja olkapäähän. Loukkaantuminen johti kolmen viikon taukoon. 1962 Pelé kärsi nivusvammasta, joka johtui liian suuresta pelimäärästä.

Pelén edustama Santos pelasi useasti ulkomailla, kuten Euroopassa ja Afrikassa. Monet varakkaat eurooppalaiset seurat ( Real Madrid, Juventus FC ja Manchester United) yrittivät saada Pelén siirtymään Eurooppaan, mutta Brasilian hallitus oli nimennyt Pelén "kansallisarteeksi", eikä päästänyt häntä lähtemään pois Brasiliasta.

Kansainvälistä menestymistä

Loukkaantumisten jälkeen Pelé auttoi joukkueensa Copa Libertadoresin voittoon uruguaylaista Peñarolia vastaan 1962. Voitto cupista avasi tien Intercontinental Cupiin, jonka loppuottelussa Santos voitti portugalilaisen Benfican. Seuraavana vuonna Brasilia pystyi uusimaan kummatkin mestaruutensa: ensin Copa Libertadoresissa voitto argentiinalaisesta Boca Juniorsista sekä Intercontinental Cupissa voitto italialaisesta AC Milanista. Pelén edustama Santos ei näiden mestaruuksien jälkeen saavuttanut menestystä kansainvälisillä kentillä, mutta São Paolon mestaruussarjan voittoja Santos saavutti vielä kuudesti (1964, 1965, 1967, 1968, 1969, 1973). Yhteensä Pelé saavutti 10 Campeonato Paulistan mestaruutta Santoksessa ja oli 11 kertaa turnauksen paras maalintekijä.

Viimeiset kaudet Santoksessa ja jäähyväiset

Pelé alkoi kyllästyä jatkuvaan matkustamiseen ja harkitsi seurajoukkueuransa lopettamista. 1972 rahavaikeuksissa oleva Pelé kuitenkin teki vielä kahden vuoden sopimuksen seuran kanssa. Toisena sopimusvuonna kaikki palkkiot ja palkintorahat menisivät hyväntekeväisyyteen. Seurajoukkuejäähyväiset olivat edessä 1. lokakuuta 1974 Maracanãn stadionilla, kun Santos pelasi Ponte Pretaa vastaan. Ottelussa Pelé otti pallon käsiinsä, vei sen keskiympyrään ja kävi kiittämässä jokaisessa kulmassa katsojia.

Santoksessa Pelé pelasi 1265 peliä viimeistellen niissä 1124 maalia.

Pelén omistama liikeyritys joutui vaikeuksiin, ja Pelén oli tehtävä yhdeksän miljoonan sopimus yhdysvaltalaisen New York Cosmosin kanssa. Yhdysvaltoihin oli hankittu myös monia muita huippujalkapalloilijoita, joiden ura alkoi olla loppupuolella, esimerkkinä Franz Beckenbauer, joka oli Pelén joukkuetoverina Cosmoksessa. Pelé muutti perheineen New Yorkiin 1975. Ensimmäisen pelinsä Cosmoksessa Pelé pelasi kesäkuussa. Vuonna 1976 Cosmos sijoittui toiseksi NASL:n pohjoisessa lohkossa ja vuonna 1977 Cosmos voitti mestaruuden. Pelé jätti lopulliset jäähyväisensä Giants Stadiumilla 75 000 katsojan läsnä ollessa 1. lokakuuta 1977. Pele teki ottelussa uransa viimeisen maalin.

Pelé pelasi ensimmäisen maaottelunsa Argentiinaa vastaan 7. heinäkuuta 1957. Hän päätti maajoukkueuransa 18. heinäkuuta 1971 ystävyysottelussa Jugoslaviaa vastaan Maracanãlla, jonne oli saapunut 180 000 katsojaa. Ottelu päättyi 2-2. Pelé pelasi Brasilian maajoukkueessa 92 ottelua tehden niissä 77 maalia.

Pelén valinta maajoukkueeseen Ruotsin MM-kisoihin herätti hämmästystä, sillä hänet oli valittu Corinthiansin tähtipelaajan Luisinhon tilalle MM-joukkueeseen. Pelé loukkasi ennen kisoja polvensa ottelussa Corinthiansia vastaan. Pelé pelasi lopulta alkusarjassa vain ottelussa Neuvostoliittoa vastaan.

MM-kisoissa hän nousi urheilevan maailman tietoisuuteen tehtyään välierissä Ranskaa vastaan hattutempun. Loppuottelussa Ruotsia vastaan Pelé kuoletti keskityspallon reidellä, vippasi sen yli vastustajan puolustajan ja potkaisi pallon suoraan ilmasta Ruotsin verkkoon siirtäen Brasilian 3-1 -johtoon. Hän viimeisteli vielä loppunumerot 5-2 puskemalla. Näin hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin maailmanmestaruuden voittanut pelaaja.

Brasilian maajoukkueella oli ennakkosuosikin paineet ennen Chilen MM-kisoja. Suurin osa joukkueesta oli sama kuin vuoden 1958 MM-kisoissa, mutta valmentaja oli vaihtunut. Brasilia joutui C-lohkoon yhdessä Meksikon, Tšekkoslovakian ja Espanjan kanssa. Brasilia voitti Meksikon ja Pelé syötti ottelussa Brasilian ensimmäisen maalin ja teki toisen. Pelé oli kuitenkin ottelun jälkeen epätavallisen väsynyt. Pelé loukkaantui ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan, ja ottelu päättyi 0-0. Pelé ei pelannut alkusarjan päättävässä pelissä Espanjaa vastaan, eikä myöskään myöhemmissä otteluissa Englantia, Chileä ja Tšekkoslovakiaa vastaan.

Brasilia oli kaksien edellisten MM-kisojen mestari, minkä vuoksi heihin kohdistettiin suuret odotukset, että he voittaisivat kolmannen kerran Jules Rimet-palkinnon ja saisivat sen omakseen. Joukkueen valmistautuminen ei kuitenkaan ollut optimaalista ja pelaajavalinnoissa oli huomattavia epäselvyyksiä. Lopulta Englannin MM-kisoista muodostui Pelén synkin MM-muisto, sillä Brasilia jäi alkulohkoon.

Brasilia voitti turnauksen avausottelun Bulgariaa vastaan 2-0 Pelén onnistuessa maalinteossa kertaalleen. Seuraavassa ottelussa Unkaria vastaan Pelé oli vaihtopenkillä, kun Brasilia kärsi 3-1 -tappion. Alkulohkon viimeisessä ottelussa Portugalia vastaan Brasilia kärsi myös 3-1 -tappion Pelén pelatessa. Turnauksen jälkeen Pelé sanoi lopettavansa maajoukkueuransa. Brasilian kannattajien onneksi hän pyörsi päätöksensä.

Omien sanojensa mukaan Pelé ei halunnut lopettaa maajoukkueuraansa tappioon, ja hän päätti osallistua Meksikon MM-kisoihin 1970. Brasilian maajoukkue sai uuden valmentajan, Mario Zagallon ja Brasilia eteni karsinnoista suoraan kuudella voitolla MM-kisoihin.

Brasilian avausottelu oli 3. kesäkuuta Tšekkoslovakiaa vastaan. Pelé teki ottelussa maalin ja Brasilia voitti 4-1. Alkulohkon toisessa ottelussa vastaan asettui Englanti, jonka Brasilia voitti 1-0. Alkulohkon viimeisessä ottelussa Romaniaa vastaan Pelé teki kaksi maalia, joiden ansiosta Brasilia voitti 3-2. Puolivälierissä Brasilia voitti Perun 4-1. Välierissä vastaan asettui Uruguay, joka oli voittanut isäntämaa Brasilian vuoden 1950 maailmanmestaruuden ratkaisseessa ottelussa. Brasilia voitti ottelun 3-1. Loppuottelussa Brasilia kohtasi Italian: ottelu päättyi 4-1 Brasilian eduksi. Meksikon MM-kisat olivat Pelén ensimmäiset MM-kisat, joissa hän pystyi pelaamaan turnauksen jokaisen ottelun.

Pelé teki 822 virallisessa ottelussa 760 maalia. Näistä 541 oli pääsarjamaaleja 560 ottelussa. Kun lasketaan mukaan ystävyys- ja näytösottelut, on lukema 1282 maalia 1366 ottelussa.

Pelén päätä on kuvailtu tietokoneeksi, joka antoi jatkuvasti uusia ohjeita pallon ja muiden pelaajien sijainnin muuttuessa. Tämän ansiosta hän saattoi olla oikeassa paikassa oikeaan aikaan tekemässä tehokkaimman siirron. Pelé hallitsi palloa eri ruumiinosillaan ja yhdisti tämän erinomaiseen koordinaatiokykyyn sekä tasapainon hallintaan. Hänellä oli myös tarkka ja voimakas laukaus kummallakin jalalla. Kaiken täydensi ylivertainen peliäly.

Pelé pelasi oppaiden vastaisesti murtautumalla puolustussumppujen läpi rangaistusalueen keskeltä. Hänen pelityyliään tutkineet ovat nimenneet brasilialaistähden vahvuudeksi käsivarsien ja kyynärpäiden käytön. Tämä kykeni "kauhomaan" vastustajien muodostaman miesmeren keskellä niin, että sallittu olkapäätaklaus kävi miltei mahdottomaksi. Jalkatekniikallaan Pelé puolestaan pystyi välttämään pallonriistoyritykset. Pelén pelitapa oli osin olosuhteiden sanelema, sillä hänen huippuaikanaan 1960-luvun alussa lajin puolustustaktiikka kukoisti, ja elettiin myös jalkapalloväkivallan kukkeinta aikaa ennen kuin FIFA alkoi tiukentaa varoituskäytäntöä ja kentältäpoistokäytäntöä.

Maaliskuussa 1961 ottelussa Fluminesea vastaan Pelé teki maalin, jossa hän harhauttaa kuusi pelaajaa sekä maalivahdin. O-Esporte-lehti nimesi sen "kauneimmaksi Maracanãlla tehdyksi maaliksi". Maalin kunniaksi on muistolaatta stadionin sisäänkäynnin päällä.

Pelén uran yksi suurimmista saavutuksia tapahtui vuonna 1969. Pelén uran tuhannes maali lähestyi ja jokaisessa pelissä ennen tuota maalia oli satoja toimittajia. Pelé teki uransa 999. maalin rangaistuspotkusta ottelussa João Pessoassa Botafogoa vastaan, mutta samassa ottelussa Pelé joutui maalivahdiksi. Ottelussa Vasco da Gamaa vastaan vastustajan puolustaja teki oman maalin, ettei Pelé olisi saanut tehtyä 1000. maaliaan. Samassa ottelussa Pelé kuitenkin teki rangaistuspotkusta maalin.

Fernando Henrique Cardoson noustua valtaan, Pelé ryhtyi Brasilian urheiluministeriksi vuonna 1995. Hän toimi ministerinä 3 vuotta. Hän on näytellyt useissa elokuvissa, muun muassa Pako voittoon -elokuvassa yhdessä Sylvester Stallonen kanssa. Pelé on toiminut englantilaisen Fulhamin kykyjenetsijänä.

Pelé aloitti toimintansa Unescon hyvän tahdon lähettiläänä 19. huhtikuuta 1994. Pelén teemana on urheilu huumeidenkäytön ja köyhyyden vastaisena toimintana.

Pelé meni naimisiin vuonna 1966 Rosemerin kanssa Pelén vanhempien talossa Santosissa. Pelélle syntyi ensimmäinen lapsi, Kelly Cristina vuonna 1967 ja toinen, Edson Cholbi do Nascimento eli Edinho 27. elokuuta 1970. Kolmas lapsi Rosemerin Jennifer syntyi 1978, mutta samana vuonna Pelé ja Rose erosivat. Peléllä on kaksi aviotonta lasta, Flávia Christina Kurtz, toimittaja Lenita Kurtzin kanssa vuodelta 1968 sekä Sandra Regina Machado sisäkkö Anísia Machadon kanssa. Sandra on kirjoittanut kirjan Tytär, jota Kuningas ei halunnut ( port. A filha que o Rei não quis).

Huhtikuussa 1994 Pelé meni naimisiin recifeläisen gospelmuusikko Assíria Seixas Lemosin kanssa. Hän sai Assírian kanssa kaksoset, Joshuan ja Celesten 26. syyskuuta 1996.

Pelén merkitys tunnustettiin jo hänen aktiivivuosinaan. Hänet valittiin vuonna 1973 Etelä-Amerikan parhaaksi jalkapalloilijaksi.

Peléä on kunnioitettu myös urheilu-uransa jälkeen useilla huomionosoituksilla. Hänet valittiin National Soccer Hall of Fameen vuonna 1993. Vuonna 1999 Pelé nimettiin vuosisadan parhaaksi urheilijaksi sekä Helsingin Sanomien, Dagens Nyheterin, L'Équipen, että Reutersin julkaisemilla listoilla. Kansainvälinen olympiakomitea on nimennyt hänet 1900-luvun urheilijaksi. ja Kansainvälinen jalkapalloliitto FIFA "Vuosisadan pelaajaksi".

Pelé pitää hallussaan myös kahta merkittävää maailmanennätystä. Hän on tehnyt eniten pääsarjamaaleja (541) ja eniten maaleja yhdessä seurassa (643 maalia Santosille).

Duarte, Orlando, Ballos, Alex & Pelé: Pelé. Helsinki: Otava, 2006. ISBN 951-1-20594-3.

Timo Järviö: HS-tähdet. Vuosisadan 100 parasta urheilijaa. Helsinki: WSOY, 2000. ISBN 951-0-24592-5.

Pelé, toim. Robert L. Fish: Jalkapallo - elämäni. (Alkuteos: My life and the beautiful game). Suomentanut Yrjö Lautela. Espoo: Weilin + Göös, 1977. ISBN 951-35-1539-7.

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Edson Arantes do Nascimento Syntymäaika 23. lokakuuta 1940 (ikä 79) Syntymäpaikka Três Corações, Brasilia Pelipaikka hyökkääjähyökkäävä keskikenttäpelaaja Pituus 173 senttimetriä Edison (Edson) Arantes do Nascimento eli Pelé, KBE (s. 23. lokakuuta 1940 Três Corações, Minas Geraisin osavaltio, Brasilia) on entinen brasilialainen jalkapalloilija, jota usein pidetään kaikkien aikojen parhaana pelaajana.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cristiano Ronaldo dos Santos Aveiro, joka tunnetaan paremmin nimellä Cristiano Ronaldo [kɾiʃˈtiɐnu ʁuˈnaɫðu] tai Ronaldo (s. 5. helmikuuta 1985 Funchal, Madeira, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Hän toimii myös Portugalin maajoukkueen kapteenina. Ronaldo on molempijalkainen vasen laitahyökkääjä, jota peluutetaan myös satunnaisesti keskellä.

Ronaldoa pidetään yhtenä nykyisistä sekä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hänet on valittu Euroopan vuoden jalkapalloilijaksi tai Kansainvälisen jalkapalloliiton kultaisen pallon voittajaksi yhteensä viisi kertaa.

Ronaldo on Real Madridin kautta aikain paras maalintekijä. Hän teki vuosina 2009-2018 joukkueessa pelaamissaan 438:ssa ottelussa 451 maalia. Syyskuussa 2015 hänestä tuli Mestarien liigan kaikkien aikojen paras maalintekijä. Seuraavana vuonna hänestä tuli myös eniten maaleja tehnyt pelaaja EM-historiassa sekä ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin neljissä EM-kilpailuissa. Cristiano Ronaldo puhkoi ennätyksiä jälleen Mestarien liigan lohkovaiheessa kaudella 2017-2018; hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin lohkovaiheen jokaisessa ottelussa.

Ronaldosta tuli jalkapallon MM-kilpailuissa 2018 eniten maaotteluissa maaleja tehnyt eurooppalainen pelaaja, kun hän ohitti Ferenc Puskásin ennätyksen 84 maalia.

Ronaldo aloitti jalkapalloilun kotisaarellaan Madeiralla pienen amatööriseuran Andorinhan joukkueissa ollessaan kahdeksanvuotias. Vuonna 1995 hän siirtyi saaren toiseen pääsarjaseuraan Nacionaliin ja kaksi vuotta myöhemmin mantereelle Sportingiin.

Ronaldo ei ollut nuoruudessaan kiinnostunut omasta koulunkäynnistään, ja hänellä olikin suuria ongelmia sen kanssa. Lopulta hän ja hänen äitinsä päättivät, että Ronaldo lopettaisi koulun kokonaan kesken 14-vuotiaana ja keskittyisi kokopäiväisesti jalkapalloon puoliammattilaisena. Keväällä 2002, Ronaldo pelasi alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa, missä hän herätti huomiota kamppailuvoimallaan, yksilötaidollaan ja nopeudellaan. Kaudesta 2002-2003 muodostui hänen ensimmäisensä aikuisten tasolla.

Kaudeksi 2003-2004 Ronaldo siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Unitediin. Seuran managerin Alex Fergusonin ja tulevat joukkuetoverinsa hän vakuutti kesällä 2003 Sportingin ja Unitedin välisessä harjoitusottelussa, jonka Sporting voitti 3-1. Ottelun jälkeen Unitedin pelaajat kehottivat Fergusonia hankkimaan Ronaldon. United teki Ronaldosta runsaan 12 miljoonan punnan tarjouksen, ja viikon sisällä hänestä tuli seuran ensimmäinen portugalilaispelaaja. Ronaldo sai pelinumerokseen numeron 7. Alun perin Ronaldo olisi halunnut numerokseen Sportingissa käyttämänsä numeron 28, mutta Ferguson halusi motivoida Ronaldoa antamalla hänelle numeron 7, jota olivat käyttäneet monet United-legendat, kuten George Best, Bryan Robson, Éric Cantona ja David Beckham.

Ronaldo edusti ensimmäisen kerran Manchester Unitedia 16. elokuuta 2003 4-0-voitto-ottelussa Bolton Wanderersia vastaan. Kaudella 2003-2004 portugalilainen teki kaikki kilpailut mukaan lukien 6 maalia 40 ottelussa. Seuraavalla kaudella Ronaldo teki liigassa 5 maalia 33 ottelussa. Kaikki kilpailut mukaan lukien maaleja kertyi 9 ja otteluita 50.

Ronaldo teki 29. lokakuuta 2005 Manchester Unitedin historian tuhannennen Valioliiga-maalin. Helmikuussa 2006 hän teki maalin Englannin liigacupin loppuottelussa, jossa United voitti Wigan Athleticin 4-0. Samalla kaudella kannattajat valitsivat Ronaldon FIFPron vuoden nuoreksi pelaajaksi. Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä hän sijoittui sijalle 20. Valioliigassa Ronaldon 9 liigamaalia ei auttanut manchesterilaisia mestaruuteen vaan Chelsea vei pokaalin 8 pisteen erolla.

Kesän 2006 MM-kilpailuiden puolivälieräottelussa Englantia vastaan Wayne Rooneyn saama punainen kortti oli englantilaisten mielestä pitkälti Ronaldon provosoinnin syy. Ottelun jälkeen Rooney kävikin todella kuumana seurakaverilleen. Portugalilainen sai myös kaikkien englantilaisten vihat niskaansa. Ennen kauden 2006-2007 alkua riidat oli jo sovittu, mutta kauden alkuvaiheessa vieraspelissä vastustajan kannattajat buuasivat Ronaldon koskiessa palloon. "Englannin vihatuin mies" Ronaldo näytti kuitenkin vastustajilleen. Marraskuussa 2006 hänet valittiin kuukauden pelaajaksi. Joulukuussa Ronaldon vire jatkui, kun hän teki 6 maalia 3 ottelussa. Hänet valittiin myös joulukuun kuukauden pelaajaksi. Ennen Ronaldoa kahdesti peräkkäin kuukauden pelaajaksi olivat urallaan valittu vain Dennis Bergkamp ja Robbie Fowler.

Ronaldo teki 50. maalinsa Unitedille Manchesterin derbyssa Cityä vastaan. Manchester United voitti kauden päätteeksi Valioliigan mestaruuden. Ronaldo teki 17 liigamaalia ja sijoittui maalipörssissä kolmanneksi. Maaliin johtaneita syöttöjä Ronaldo saalisti peräti 14. Triplamestaruutta tavoitellut United ei lopulta pystynyt voittoihin Mestarien liigassa ja FA Cupissa.

Portugalin suurin urheilulehti valitsi Ronaldon Portugalin vuoden 2006 urheilijaksi. Ronaldo valittiin 22. huhtikuuta 2007 Englannin ammattilaisjalkapalloilijoiden liiton (Professional Footballers' Association, PFA) äänestyksissä pelaajien ja kannattajien vuoden pelaajaksi sekä vuoden nuoreksi pelaajaksi. Myös jalkapallotoimittajien liitto (Football Writers' Association, FWA) valitsi hänet parhaaksi. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut kaikki neljä palkintoa saman kauden aikana. Ronaldo allekirjoitti 13. huhtikuuta 2007 uuden vuoteen 2012 ulottuvan sopimuksen Manchester Unitedin kanssa.

Ronaldon nousujohteinen ura Manchester Unitedissa huipentui kauteen 2007-2008, jolloin hän teki Valioliigassa 31 maalia ja kaikki kilpailut mukaan lukien yhteensä 42 maalia, kun joukkue uusi Valioliiga-mestaruutensa ja voitti myös Mestarien liigan. Valioliiga-maalit toivat ensimmäisen sijan Kultainen kenkä -kilpailussa. Hän teki maalin myös Mestarien liigan loppuottelussa. PFA ja FWA äänestivät Ronaldon jälleen parhaaksi pelaajaksi.

Kausi 2009 jatkui edelliskausien tapaan menestyksekkäästi. Vuodenvaihteessa hänet valittiin sekä France Footballin Kultainen pallo- että Fifan vuoden pelaaja -äänestyksissä maailman parhaaksi pelaajaksi. Manchester United voitti kolmannen peräkkäisen Valioliiga-mestaruutensa, seurajoukkueiden maailmanmestaruuden ja ylsi jälleen Mestarien liigan loppuotteluun, jossa Barcelona oli kuitenkin parempi. Ronaldo teki 26 maalia, joista 18 syntyi Valioliigassa.

Ronaldo oli pitkään ollut espanjalaisseura Real Madridin kiinnostuksen kohteena ja erityisesti kesästä 2008 lähtien siirtohuhut kävivät kiivaana. Ronaldo ilmaisi halunsa siirtoon, mutta nilkkavammasta toivuttuaan aloitti kuitenkin kauden 2008-2009 Manchester Unitedissa.

Manchester United ilmoitti kesäkuussa 2009 hyväksyneensä Real Madridin 80 miljoonan punnan (94 miljoonaa euroa) ostotarjouksen Ronaldosta ja antaneensa seuralle luvan neuvotella pelaajan kanssa. Seurat vahvistivat siirron toteutumisen lopulta 26. kesäkuuta 2009. Siirtosumma oli uusi maailmanennätys. Ronaldo esiteltiin Real Madridin pelaajana Santiago Bernabéulla 75 000 kannattajan edessä 6. heinäkuuta 2009.

Ronaldo pelasi ensimmäisen virallisen ottelunsa Real Madridissa 29. elokuuta 2009 Primera Divisiónin kauden 2009-2010 avausottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. Siinä hän teki Real-uransa ensimmäisen maalinsa. Hän onnistui maalinteossa myös kolmessa seuraavassa sarjaottelussa ja oli Real Madridin historian ensimmäinen pelaaja, joka teki maalin ensimmäisessä neljässä sarjaottelussaan. Zürichiä vastaan 15. syyskuuta 2009 pelattu Mestarien liigan ottelu mukaan lukien hän teki ensimmäisessä viidessä ottelussaan yhteensä seitsemän maalia.

10. lokakuuta 2009 maaottelussa Unkaria vastaan Ronaldo loukkasi nilkkansa, joka piti hänet sivussa 25. marraskuuta 2009 asti. Häneltä jäi väliin muun muassa Mestarien liigan lohkovaiheen ottelut Milania vastaan. Hän pelasi ensimmäistä kertaa loukkaantumisensa jälkeen 29. marraskuuta 2009 tärkeässä ottelussa Barcelonaa vastaan. Ronaldo sai ensimmäisen punaisen korttinsa Real Madrid-aikanaan 4-2-voittoon päättyneessä Almería-ottelussa, jossa hän sai ensimmäisen varoituksen tuulettamalla maaliaan riisumalla paitansa ja hetki myöhemmin toisen varoituksen potkaistuaan vastustajaa.

Ensimmäisen hattutemppunsa joukkueessa hän teki 5. toukokuuta 2010 vierasottelussa Mallorcaa vastaan. Loppukausi sujuikin Ronaldon osalta vahvasti ja pitkälti hänen ansiostaan Real Madrid pysyi tiukasti mestaruustaistelussa Barcelonaa vastaan. Hän pelasi lopulta kauden aikana 29 ottelua ja teki niissä 26 maalia.

Real-ikoni Raúlin lähdettyä joukkueesta kesällä 2010 Ronaldo sai pelinumerokseen tutun vapaaksi jääneen 7. Ronaldo laukoi 23. lokakuuta 2010 neljä maalia ottelussa Racing Santanderia vastaan, joka oli hänen suurin maalimääränsä yhden ottelun aikana koko pelaajaurallaan. Kauden toisen hattutemppunsa hän teki ottelussa Athletic Bilbaoa vastaan. Vuoden 2010 viimeisessä ottelussa Copa del Reyssä Levantea vastaan hän teki jälleen hattutempun, kun Real Madrid murskasi valencialaisseuran lopulta 8-0.

Uuden vuoden hän aloitti vauhdikkaasti, tekemällä kaksi maalia Getafea vastaan ja myöhemmin kauden kolmannen hattutemppunsa sarjassa ottelussa Villarrealia vastaan. Tässä vaiheessa kautta alkoi näyttää vahvasti siltä, että Ronaldo on uudessa ennätysvauhdissa ja uhkaa Telmo Zarran ja Hugo Sánchezin pitämää yhden kauden maaliennätystä (38). Hieman tämän jälkeen Ronaldo teki kuukauden ajanjaksolla ainoastaan kaksi maalia, kunnes hän teki jälleen hattutempun 3. maaliskuuta 2011 ottelussa Málagaa vastaan.

Kauden toisessa kohtaamisessa Barcelonaa vastaan Ronaldo onnistui vihdoin ja viimein tekemään rangaistuspotkusta uransa ensimmäisen maalin katalonialaisseuran verkkoon. Tämä lisäsi hänen maaliputkensa neljän ottelun mittaiseksi ja kaikki kilpailut mukaan lukien se oli hänen kauden 41. 20. huhtikuuta 2011 Ronaldo ratkaisi samaista joukkuetta vastaan jatkoajalla syntyneellä maalillaan Copa del Reyn mestaruuden. Hän jatkoi maalitehtailujaan 7. maaliskuuta 2011 pelatussa vierasottelussa Sevillaa vastaan laukomalla neljä osumaa, madridilaisseuran murskatessa isännät lopulta numeroin 6-2. Maaleillaan hän rikkoi vanhan ennätyksensä (42), jonka hän teki pelatessaan Manchester Unitedissa. Kolme päivää myöhemmin kotiottelussa Getafea vastaan hän teki hattutempun ja nosti näin koko kauden maalimääränsä jo 49:ään.

15. maaliskuuta 2011 pelissä Villarrealia vastaan Ronaldon onnistuttua kahteen otteeseen maalinteossa, hän sivusi Primera Divisiónin yhden kauden maaliennätystä (38). Kauden viimeisellä kierroksella Almeríaa vastaan hän teki niin ikään kaksi maalia ja otti näin maaliennätyksen omiin nimiinsä yhteensä 41 osumalla. Hän voitti lopulta kauden päätteeksi sekä Pichichin että Euroopan Kultaisen kengän.

Real Madridin harjoituskausi tulevalle kaudelle alkoi ystävyysottelulla Los Angeles Galaxyä vastaan. Ottelu päättyi espanjalaisten 4-1-voittoon Ronaldon maalatessa kertaalleen. Neljä päivää myöhemmin joukkue kohtasi harjoituskauden toisessa ystävyysottelussa Guadalajaran, joka päättyi Ronaldon hattutempulla numeroihin 3-0. 17. elokuuta 2011 hän teki Real Madrid-uransa 100. maalinsa tasoittaen ottelun Barcelonaa vastaan Camp Noulla pelatussa Supercopa de Españan toisessa osaottelussa. Kauden ensimmäisessä sarjaottelussa 27. elokuuta 2011 Zaragozaa vastaan Ronaldo sai lentävän lähdön kaudelleen, kun hän viimeisteli kolme maalia.

24. syyskuuta 2011 Rayo Vallecanoa vastaan syntyi hänen kauden toinen hattutemppunsa virallisissa otteluissa. Vajaan kuukauden kuluttua 22. lokakuuta 2011, Ronaldon maalihanojen olleen tukossa kolmen edellisen ottelun ajan, syntyi hänen Primera División-uransa kymmenes hattutemppu ottelussa Málagaa vastaan. Ronaldon hattutemput saivat jatkoa 7. marraskuuta 2011, kun madridilaisseura kaatoi Osasunan murskalukemin 7-1. 26. marraskuuta 2011 pelatussa Madridin derbyssä Atlético Madridia vastaan hän viimeisteli kaksi maalia rangaistuspotkuista. Ronaldon uran kolmastoista hattutemppu näki päivän valonsa 17. joulukuuta 2011 ottelussa Sevillaa vastaan. 22. tammikuuta 2012 ottelussa Athletic Bilbaota vastaan hänen maalisaldonsa karttui jälleen kahdella maalilla, joista kumpainenkin syntyivät rangaistuspotkuista. Kauden toisessa kohtaamisessa Zaragozaa vastaan, hän viimeisteli ottelun toisen ja kolmannen maalin, Real Madridin voittaessa 3-1. Hän viimeisteli yhteensä kaksi maalia otteluparissa Barcelonaa vastaan Copa del Reyn puolivälierissä, joka eteni kuitenkin parista jatkoon lopulta yhteismaalein 4-3. 12. helmikuuta 2012 hän teki jälleen hattutempun, kun madrilaiset kaatoivat Levanten Santiago Bernabéulla 4-2. Voitolla joukkue kasvatti piste-eronsa kymmeneen toisena olleeseen Barcelonaan. 24. maaliskuuta 2012 hän ylitti 100 maalin rahapyykin kolmantena kautetaan Primera Divisiónissa.

11. huhtikuuta 2012 pelatussa kauden toisessa Madridin derbyssä Ronaldo teki hattutempun Real Madridin kaadettua paikallisvastustajansa Atlético Madridin numeroin 4-1. Näillä osumilla hän nosti kauden maalimääränsä 40, mikä teki hänestä sarjan historian ensimmäisen pelaajan, joka on ylittänyt 40 maalin rajan kahdella perättäisellä kaudella. Hän rikkoi viime kautisen ennätyksensä 14. huhtikuuta 2012 ottelussa Sporting Gijónia vastaan. 21. huhtikuuta 2012 pelatussa El Clásicossa Barcelonaa vastaan hän teki joukkueensa 2-1-voittomaalin ja käytännössä varmisti tällä historiansa 32. sarjamestaruuden madridilaisseuralle. Ronaldo päätti kauden 46 osumaan, jolla hän ei kuitenkaan voittanut Pichichi-palkintoa, Lionel Messin tehtyä 50 maalia. 13. kesäkuuta 2012 Ronaldo palkittiin Di Stéfano -palkinnolla, joka myönnetään kauden parhaalle pelaajalle.

Ronaldon neljäs kausi madridilaisseurassa lähti voitokkaasti käyntiin, kun joukkue kaatoi Supercopa de Españassa Barcelonan vierasmaalisäännön turvin, yhteismaalien oltua 4-4. Ensimmäisessä osaottelussa Barcelonassa Ronaldo onnistui maalinteossa ja näin hänestä historian ensimmäinen Real Madridin pelaaja, joka onnistunut neljässä perättäisessä El Clásicossa Camp Noulla tekemään maalin. Toisessa osaottelussa hän teki ottelun 2-1-voittomaalin ja jakoi sillä ennätyksen Iván Zamoranon kanssa tehtyään maalin viidessä perättäisessä El Clásicossa.

2. syyskuuta 2012 Ronaldo avasi kauden maalihanat Primera Divisiónissa, kun madridilaisseura kaatoi Granadan numeroin 3-0. Maali oli samalla hänen ammattilaisuransa 200. kansallisissa sarjoissa. Hän teki ottelussa myös toisen maalin, joka oli hänen Real Madrid -uransa 150. maali kaikki kilpailut mukaan lukien. Näin hänestä tuli seuran historian 10. paras maalintekijä kautta aikain. Hänen otettiin pois kentältä ottelun 63. peliminuutilla pienen loukkaantumisen takia. Myöhemmin ottelun jälkeen nousi kohu, kun Ronaldo oli kieltäytynyt juhlimasta ottelussa tekemiään maalejaan ja ilmoitti olevansa tyytymätön oloonsa seurassa. Seuran puheenjohtaja Florentino Pérez ilmoitti, että Ronaldon tyytymättömyys ei liittynyt haluun lähteä seurasta vaan muihin asioihin.

18. syyskuuta 2012 hän teki kauden ensimmäisen maalinsa Mestarien liigassa madridilaisseuran kohdatessa lohkovaiheen avauskierroksella englantilaisen Manchester Cityn. Kauden ensimmäisen hattutemppunsa hän onnistui tekemään 30. syyskuuta 2012 pelatussa kotiottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan. 4. lokakuuta 2012 Ronaldo teki uransa ensimmäisen hattutemppun Mestarien liigassa vierasottelussa alankomaalaista Ajaxia vastaan. Hyvät esitykset saivat jatkoa, kun hän onnistui tekemään kaksi maalia vierasottelussa Camp Noulla Barcelonaa vastaan. Hänestä tuli historian ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut tekemään maalin kuudessa perättäisessä El Clásicossa. Hän onnistui maalinteossa 24. lokakuuta 2012 Mestarien liigan lohkovaiheen vierasottelussa saksalaista Borussia Dortmundia vastaan, jonka Real Madrid kuitenkin hävisi 1-2. Viikonloppuna pelatussa vierasottelussa Mallorcaa vastaan hän teki kaksi maalia.

11. marraskuuta 2012 pelatussa vierasottelussa Levantea vastaan Ronaldo aloitti ottelun pelaten keskushyökkääjän paikalla, Karim Benzeman sekä Gonzalo Higuaínin molempien ollessa loukkaantuneena. Ottelun aikana hän sai iskun silmäkulmaansa Levante-puolustajan kyynärpäästä. Tästä huolimatta hän onnistui tekemään sarjakauden 12. maalinsa, ennen kuin tuli vaihdetuksi pois kentältä toisen puoliajan alussa. 1. joulukuuta 2012 hän rikkoi kolmen ottelun maalittoman putkensa onnistuttaan vapaapotkusta paikallisvastustaja Atlético Madridia vastaan. 4. joulukuuta 2012 pelatussa Mestarien liigan ottelussa alankomaalaista Ajaxia vastaan hän teki kauden kuudennen maalinsa kilpailussa.

Joulukuussa 2012 ranskalaisseura Paris Saint-Germain ilmoitti olevansa kiinnostunut hankkimaan Ronaldon riveihinsä, johon kuitenkin Real Madrid vastasi kieltävästi ja ilmoitti kaavailevansa uutta vuoteen 2018 asti ulottuvaa jatkosopimusta portugalilaistähdelle. Myöhemmin saman kuukauden aikana ilmoitettiin Ronaldon hylänneen seuran tarjoaman jatkosopimuksen ja näin alkoivat huhut hänen siirtymisestään muuhun seuraan kauden päätteeksi. Huhtikuussa 2013 seuran puheenjohtaja Florentino Pérez ilmoitti, että Ronaldon sopimus tullaan uusimaan. Myöhemmin kevään aikana ilmoitettiin portugalilaisen olevan haluton keskustelemaan uudesta jatkosopimusesta, mutta toukokuussa 2013 Pérez kertoi, että Ronaldoa ei tulla myymään tulevan kesän aikana ja hänelle tullaan tarjoamaan uutta jatkosopimusta seuran kanssa.

6. tammikuuta 2013 uuden vuoden ensimmäisessä ottelussa Ronaldo teki kaksi maalia, kun madridilaisseura joutui pelaamaan ottelun lopun vajaamiehisenä Real Sociedadia vastaan. Ottelu oli ensimmäinen Ronaldon uralla madrilaisseurassa, kun hän toimi joukkueen kapteenina. Hän sai ottelussa myös keltaisen kortin, joka oli hänen kauden viides varoituksensa, mikä tiesi pelikieltoa seuraavan viikonlopun ottelusta Osasunaa vastaan. 9. tammikuuta 2013 pelatussa Copa del Reyn toisessa osaottelussa Celta Vigoa vastaan hän teki hattutempun.

27. tammikuuta 2013 pelatussa paikallistaistossa Getafea vastaan Ronaldo teki niin sanotun puhtaan hattutempun ja samalla hän ylitti 300. maalin rajan seurajoukkueutasolla. Kolme päivää myöhemmin pelatussa Copa del Reyn välieräottelussa Barcelonaa vastaan hän sai täyteen 500. ottelua seurajoukkueurallaan. Ronaldo kantoi ottelussa kapteenin nauhaa, mikä teki hänestä näin ollen ensimmäisen El Clásicossa toimineen ei-espanjalaisen kapteenin madridilaisseurassa 60 vuoteen. 2. helmikuuta 2013 hän teki ammattilaisuransa ensimmäisen oman maalin, jolla Real Madrid koki lopulta yllätystappion häviten Granadalle numeroin 0-1. Seuraavan viikonlopun ottelussa Sevillaa vastaan hän teki jälleen hattutempun, joka oli samalla jo järjestykseltään 17. miehen Primera División -uralla.

Ronaldo kohtasi ensimmäistä kertaa vanhan seuransa Manchester Unitedin, kun joukkueet kohtasivat Mestarien liigan neljännesvälierissä. Ensimmäinen osaottelu pelattiin 13. helmikuuta 2013 Madridissa, joka päättyi tasalukemiin 1-1. Ronaldo puski ottelussa madridilaisseuran ainokaisen. 26. helmikuuta 2013 Copa del Reyn välierien toisessa osaottelussa Barcelonaa vastaan hän teki kaksi maalia, kun Real Madrid kaatoi katalonialaisseuran vieraskentällä numeroin 3-1. Tämä oli kuudes perättäinen kerta, kun Ronaldo onnistui maalinteossa Camp Noulla. 5. maaliskuuta 2013 odotti paluu vanhalle kotistadionille Old Traffordille. Ottelu päättyi madridilaisseuran vierasvoittoon 2-1, Ronaldon viimeisteltyä voittomaalin.

10. maaliskuuta 2013 Ronaldo teki kaksi maalia ottelussa Celta Vigoa vastaan. Toinen maali nosti Ronaldon maalimäärän pääsarjatasolla 138 ja sillä hän nousi 25 parhaan joukkoon eniten maaleja tehneiden pelaajien -listalla. Saavuttaessaan lukeman hän oli pelannut vain 127 ottelua, joka teki hänen maali/ottelu -suhteeksi 1,08. 3. huhtikuuta 2013 madridilaisseura kohtasi Mestarien liigan puolivälierissä turkkilaisen Galatasarayn. Ronaldo avasi maalihanat ensimmäisessä osaottelussa, joka päättyi lopulta numeroihin 3-0. Toinen osaottelu joukkueiden välillä pelattiin 9. huhtikuuta 2013 Turkissa, jossa Ronaldo onnistui maalinteossa kahteen otteeseen ja siivitti näin madridilaiset turnauksen välieriin.

Ronaldo loukkasi reitensä alkulämmittelyssä Mestarien liigan välierien ensimmäisessä osassa saksalaista Borussia Dortmundia vastaan. Tästä huolimatta hän pelasi ottelussa ja onnistui tekemään joukkueensa ainoan maalin, kun madridilaisseura hävisi ensimmäisen osaottelun numeroin 4-1. Hän joutui kuitenkin olemaan vamman takia sivussa seuraavasta sarjaottelusta paikallisvastustaja Atlético Madridia vastaan, mutta palasi jälleen 30. huhtikuuta 2013 pelattuun toiseen osaotteluun Dortmundia vastaan. Real Madrid voitti toisen osan numeroin 2-0, mutta putosi jatkosta yhteismaalein 3-4. 4. toukokuuta 2014 Ronaldo teki kaksi puskumaalia kotiottelussa Valladolidia vastaan.

8. toukokuuta 2013 kotiottelussa Málagaa vastaan Ronaldo juhli 200. maaliaan Real Madridin paidassa. Hän nousi tällä maalimäärällä seurahistorian kuudenneksi parhaaksi maalintekijäksi ja oli otteluissa mitattuna (197) nopein kyseisen rajapyykin (200) saavuttanut pelaaja. 17. toukokuuta 2013 pelatussa Copa del Reyn loppuottelussa Atlético Madridia vastaan hän teki ottelun avausmaalin Mesut Özilin antamasta kulmapotkusta. Loppuottelu päättyi kuitenkin Ronaldon osalta suoraan punaiseen korttiin, kun hän rikkoi ottelun jatkoajalla keskikenttäpelaaja Gabia.

Hän päätti neljännen kautensa madridilaisseurassa Mestarien liigan parhaana maalintekijänä 12 osumallaan toisen kerran urallaan. Kansallisessa sarjassa Real Madrid epäonnistui uusimaan mestaruutensa jääden näin mestaruuden voittaneen Barcelonan taakse toiseksi. Ronaldo teki kauden aikana 34 sarjaottelussa 34 maalia.

Joukkueen jäätyä ilman suuria pokaaleita edelliskaudella ja huhut siitä että pukukopissa vallitsee pelaajien kesken huono ilmapiiri, käynnistivät siirtohuhut Ronaldon ympärillä, jonka sopimus ulottui kesään 2015 asti. 8. kesäkuuta 2014 Ronaldo kommentoi itse jatkoaan ja ilmoitti pyrkivänsä pääsemään uuteen sopimukseen madridilaisseuran kanssa.

18. elokuuta 2013 hän teki 200. esiintymisensä Real Madridin paidassa kotiottelussa Real Betisiä vastaan. Hän avasi kauden maalitilinsä kolmannessa sarjaottelussa 1. syyskuuta 2013 Athletic Bilbaota vastaan. Kuukausien spekuloinnin jälkeen 15. syyskuuta 2013 Ronaldon jatkosopimus julkaistiin ja se ulottui kesään 2018 asti. Hänen nettopalkkansa nousi uuden sopimuksen myötä 17 miljoonaan euroon kaudessa, joka teki hänestä maailman parhaiten palkatun jalkapalloilijan.

17. syyskuuta 2013 Ronaldo avasi Mestarien liiga kautensa hattutempulla, kun madridilaisseura kohtasi lohkovaiheen avausottelussa turkkilaisen Galatasarayn. Hattutemppu oli Ronaldon Real Madrid -uran toinen Mestarien liigassa. 22. syyskuuta 2013 hän teki kaksi maalia paikallisvastustaja Getafen verkkoon ja samalla hänestä tuli seuran historian viidenneksi paras maalintekijä 208 maalillaan. 100. otteluaan Euroopan kilpailuissa hän juhlisti 2. lokakuuta 2013 kahdella maalilla Kööpenhaminaa vastaan. 5. lokakuuta 2013 hän teki Levantea vastaan käydyssä ottelussa 3-2-voittomaalin lisäajalla. 23. lokakuuta 2013 pelatussa Mestarien liigan ottelussa kotikentällä Juventusta vastaan Ronaldo onnistui heiluttamaan italialaisten maaliverkkoa kahteen otteeseen. Hänestä tuli 57 maalillaan kilpailun historian kolmanneksi paras maalintekijä. 30. lokakuuta 2013 kotiottelussa Sevillaa vastaan hän teki Primera División -uransa 18. hattutemppunsa, kun Real Madrid kaatoi sevillalaiset numeroin 7-3.

2. marraskuuta 2013 vierasottelussa paikallisvastustaja Rayo Vallecanoa vastaan Ronaldo teki jälleen kaksi maalia. Ottelu oli hänen 106. vierasottelunsa madridilaisseurassa ja kahden maalin myötä maalimäärä nousi 100, mikä teki hänen ottelu/maali-suhteekseen 0,94. 5. marraskuuta 2013 Ronaldo rikkoi Mestarien liigan yhden kalenterivuoden maaliennätyksen 14 maalillaan, kun hän onnistui maalinteossa vierasottelussa Juventusta vastaan. 9. marraskuuta 2013 Ronaldo teki Primera División -uransa 19. hattutemppunsa, kun Real Madrid kaatoi kotikentällään Real Sociedadin numeroin 5-1. Yksi maaleista syntyi vapaapotkusta, joka oli hänen Madrid-uransa 20. ja tällä hän ohitti Barcelonan vapaapotkuspesialisti Ronaldinhon, joka onnistui omalla pelaajaurallaan 19 kertaa maalinteossa vapaapotkusta.

Kokonaisuutena kauden 2013-2014 aloitus Ronaldon osalta oli vakuuttava, marraskuun puolivälin ylityttyä hän oli tehnyt 32 maalia (sis. viisi hattutemppua) pelaamissaan 22 ottelussa, kun mukaan lasketaan sekä seura- että maajoukkue-esiintymiset. Hän kommentoi itse esityksiään toteamalla olevansa mahdollisesti jopa elämänsä kunnossa. 23. marraskuuta 2013 pelatussa ottelussa Almeríaa vastaan hänet jouduttiin vaihtamaan pois kentältä 52. peliminuutin kohdalla loukkaantumisen takia. Ottelun jälkeen vamman arvioitiin pitävän maalitykin sivussa yhdestä kahteen viikkoa. Ronaldo palasi takaisin joukkueen vahvuuteen 10. joulukuuta 2013 pelattuun Mestarien liigan kamppailuun tanskalaista FC Kööpenhaminaa vastaan. Hän onnistui ottelussa myös maalinteossa ja rikkoi näin Mestarien liigan lohkovaiheessa tehtyjen maalien ennätyksen yhdeksällä (9) osumallaan. Vuoden viimeisessä ottelussa Valenciaa vastaan vieraskentällä hän onnistui maalinteossa puskuosumalla, päättäen vuotensa 69 tehtyyn maaliin 59 ottelussa. Tämä oli hänen ammattilaisuransa paras kausi kalenterivuoden aikana maalien valossa mitattuna. Samalla hänestä tuli Real Madridin historian neljänneksi paras maalintekijä sarjapeleissä yhteismäärällä 164. Vierasmaaleissa mitattuna hän nousi seuran historian toiseksi parhaaksi maalintekijäksi 72 maalillaan, ollen 15 maalin päässä ykköspaikkaa pitäneestä seuralegenda Raúlista.

Vuosi 2014 jatkui Ronaldon osalta siihen mihin edellinen päättyi, kun hän teki vuoden ensimmäisessä ottelussa Celtan verkkoon kaksi maalia. Hän omisti tekemänsä maalit kaksi päivää aikaisemmin menehtyneen Eusébion muistoksi. 13. tammikuuta 2014 Ronaldo valittiin maailman parhaaksi pelaajaksi toista kertaa urallaan ja hänet palkittiin FIFAn kultaisella pallolla. Hän päihitti äänestyksessä toiseksi tulleen Lionel Messin, joka oli voittanut palkinnon neljänä aikaisempana vuonna, sekä kolmanneksi jääneen Franck Ribéryn. Hänestä tuli kolmas pelaaja Real Madridin seurahistoriassa, joka on voittanut kyseisen palkinnon pelattuaan seurassa vähintään kalenterivuoden. Ronaldo on jäänyt äänestyksessä toiseksi yhteensä neljä kertaa vuosina 2007, 2009, 2011 ja 2012.

11. helmikuuta 2014 pelatussa Copa del Reyn välierien toisessa osaottelussa Atlético Madridia vastaan Ronaldo onnistui kaksi kertaa maalinteossa. Hän ohitti maaleillaan, yhteensä viisi, Luis Aragonésin historian parhaana maalintekijänä Copa del Reyn kohtaamisissa madridilaisseurojen välillä. 7. peliminuutilla tehty osuma rangaistuspotkusta tiesi Ronaldon onnistuneen uransa aikana maalinteossa ottelun jokaisen peliminuutin kohdalla. tarkoitti 26. helmikuuta 2014 hän teki kaksi maalia saksalaista Schalke 04:ää vastaan Mestarien liigan neljännesvälierien ensimmäisessä osaottelussa, jonka espanjalaiset voittivat lopulta numeroin 6-1. Ronaldosta tuli samalla ensimmäinen pelaaja kilpailun historiassa, joka on onnistunut tekemään kymmenen maalia tai enemmän kolmella perättäisellä Mestarien liigan kaudella.

15. maaliskuuta 2014 Ronaldo teki kauden 25 maalinsa ottelussa Málagaa vastaan ja samalla hänestä tuli pääsarjahistorian ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut tekemään vähintään 25 maalia viidellä perättäisellä sarjakaudella. Kolme päivää myöhemmin pelatussa Mestarien liigan toisessa osaottelussa Schalke 04:ää vastaan hän teki jälleen kaksi maalia ja rikkoi samalla oman henkilökohtaisen kausiennätyksensä (12). Mestarien liigan kauden aikana tehty maaliennätys oli Lionel Messin nimissä (14), jonka rikkomisesta Ronaldo oli vielä kahden maalin päässä (13). 29. maaliskuuta 2014 Rayo Vallecanoa vastaan Ronaldo sivusi Messin tekemää ennätystä onnistuen maalinteossa kymmenennessä perättäisessä ottelussa.

Ronaldo pelasi Mestarien liiga -uransa 100:nnen ottelunsa 2. huhtikuuta 2014 saksalaista Borussia Dortmundia vastaan. Ronaldo onnistui ottelussa myös maalinteossa, joka oli hänen kauden 14. kyseissä kilpailuissa ja tällä hän sivusi Messin aiemmin tekemää ennätystä. Ronaldosta tuli Real Madridin historian toiseksi paras maalintekijä jaetulla paikalla yhdessä Alfredo Di Stéfanon kanssa yhteensä 49 maalilla Euroopan kilpailuissa. Kärkipaikkaa piti hallussaan Raúl 66 maalillaan. Ronaldon tekemä maali tiesi myös onnistumista kahdeksassa perättäisessä Mestarien liigan ottelussa, mikä teki hänestä kilpailun historian ensimmäisen vastaavaan suoritukseen kyenneen pelaajan. Hän joutui jättämään 16. huhtikuuta 2014 pelatun Copa del Reyn loppuottelun Barcelonaa vastaan väliin loukkaantumisen takia. Loppuottelu pelattiin Mestallalla Valenciassa, jonka Real Madrid voitti numeroin 2-1.

Ronaldon paluu lyhyen loukkaantumisjakson jälkeen tapahtui 23. huhtikuuta 2014 Mestarien liigan välierien ensimmäisessä osaottelussa saksalaista Bayern Münchenia vastaan. Hän teki kaksi maalia seuraavassa kotiottelussa Osasunaa vastaan, jotka olivat hänen uransa 100. ja 101. maali Santiago Bernabéulla. 29. huhtikuuta 2014 pelatussa Mestarien liigan toisessa osaottelussa Bayern Münchenia vastaan vieraskentällä, Real Madrid haki selvän 0-4-vierasvoiton ja eteni Lissabonissa pelattavaan loppuotteluun yhteismaalein 5-0. Ronaldo teki toisessa osaottelussa kaksi maalia ja kirjautti näin uuden yhden kauden maaliennätyksen Mestarien liigassa yhteensä 16 osumallaan. 4. toukokuuta 2014 Valenciaa vastaan Ronaldo tasoitti ottelun numeroihin 2-2, ohjaamalla pallon maaliin kantapäällään Ángel Di Marían antamasta keskityksestä. Osumallaan hän rikkoi 50 maalin rajapyykin kaikki kilpailut mukaan lukien jo neljännellä perättäisellä kaudella. Mestarien liigan loppuottelussa paikallisvastustaja Atlético Madridia vastaan Ronaldosta tuli kilpailun historian ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut loppuottelussa maalinteossa kahden eri voittajajoukkueen riveissä. Ronaldo päätti Mestarien liigan kautensa 17 maaliin, joka kirjattiin samalla uudeksi ennätykseksi. Kilpailun maalipörssin voitto oli Ronaldolle toinen perättäinen ja yhteensä kolmas koko urallaan.

Sarjapeleissä Ronaldo teki kauden aikana 30 ottelussa 31 maalia, joilla hän voitti Pichichi-palkinnon ja jakoi Euroopan Kultaisen kengän yhdessä Liverpoolin hyökkääjä Luis Suárezin kanssa.

Edelliskauden loppupuolella sekä kesän MM-kilpailuissa vaivanneesta hyppääjän polvesta toivuttuaan, Ronaldo sai onnistuneen alun kaudelle 2014-2015 tekemällä joukkueensa molemmat maalit UEFA Super Cupin ottelussa Sevillaa vastaan. Kahdella maalillaan hän nousi jaetulle toiselle sijalle Euroopan sisäisten kilpailuiden parhaiden maalintekijöiden listalla. Sarjakauden avausottelussa Córdobaa vastaan hän avasi maalitilinsä myös kansallisissa kilpailuissa. Toisen sarjakierroksen ottelun Real Sociedadia vastaan hän joutui jättämään väliin loukkaantumisen takia. Ronaldo palasi jälleen tositoimiin 13. syyskuuta 2014 pelattuun paikallisotteluun Atlético Madridia vastaan, jossa hän onnistui maalinteossa rangaistuspotkusta.

20. syyskuuta 2014 Ronaldo teki kauden ensimmäisen hattutemppunsa vierasottelussa Deportivo La Coruñaa vastaan, jotka olivat samalla hänen ensimmäiset maalinsa Estadio Riazorilla. Hattutemppu oli yhteensä Ronaldon uran 20. Primera Divisiónissa, joka jätti hänet vain kahden päähän ennätystä (22) hallussaan pitäneistä Telmo Zarrasta ja Alfredo Di Stéfanosta. Hän sivusi samalla myös Lionel Messin hallussa ollutta eniten vieraskentällä tehtyjen hattutemppujen (7) määrää. Kolmee päivää myöhemmin pelatussa Elche ottelussa hän teki neljä maalia, joista kaksi syntyivät rangaistuspotkusta, kun Real Madrid kaatoi valencialaisseuran numeroin 5-1. Tämä oli hänen Real Madrid-uransa 25. hattutemppu kaikki kilpailut mukaan lukien, joita ennätyksen haltija Di Stéfanolla oli yhteensä 28. 72 tunnin sisällä syntyneet seitsemän maalia saivat ylistystä päävalmentaja Carlo Ancelottilta, joka kehui muun muassa portugalilaispelaajan erinomaista liikettä, mikä takaa hänelle mahdollisuuden olla aina oikeassa paikassa oikeaan aikaan. 169 sarjaottelussa syntyneet 186 maalia nostivat Ronaldon Primera Divisiónin kaikkien aikojen kymmenen parhaan maalintekijän joukkoon.

5. lokakuuta 2014 hän onnistui jälleen tekemään hattutempun, kun madridilaisseura kaatoi kotikentällään Athletic Bilbaon. Osuttuaan kaksi kertaa ottelussa Levantea vastaan, hänen maalimääränsä seitsemässä pelatussa ottelussa nousi jo 15:een, kun sarjakierroksia oli takana vasta kahdeksan. Kyseinen lukema oli pääsarjahistorian parhain kauden aloitus maalien määrässä mitattuna. 22. lokakuuta 2014 pelatussa Mestarien liigan lohkovaiheen ottelussa vieraskentällä Liverpoolia vastaan, Ronaldo teki ottelun avausmaalin. Hänestä tuli maalinsa myötä ensimmäinen pelaaja, joka on onnistunut tekemään maalin kymmenessä perättäisessä Mestarien liigan vierasottelussa. Ronaldo jatkoi ennätyksien rikkomista, kun hän onnistui maalinteossa kotiottelussa Barcelonaa vastaan. Tämä oli hänen 15. maali viimeisissä seitsemässä perättäisessä ottelussa ja tällä hän rikkoi Ferenc Puskásin nimissä olleen ennätyksen, joka teki 13 maalia seitsemässä sarjaottelussa kausina 1959-1960 ja 1960-1961.

Jälleen kausi alkoi huhuilla Ronaldon siirtymisestä englantilaisen Manchester Unitedin tai ranskalaisen Paris Saint-Germainin riveihin. Cristiano kuitenkin jäi vielä toistaiseksi espanjalaisjätin palkkalistoille ja hän vakuutteli pysyvänsä siellä aina 40-vuotiaaksi asti. Ronaldo aloittikin kauden väkevästi huhujen luomasta ilmapiiristä huolimatta. Hän johti kolmen pelin jälkeen Mestarien liigan maalipörssiä ja oli jaetulla toisella sijalla La Ligassa. Sen lisäksi Cristiano teki kauden alussa uransa 500. maalin ja rikkoi näin myös samalla Raúlin ennätyksen Real Madridin kaikkien aikojen parhaana maalintekijänä.

Ronaldon tulostaso alkoi kuitenkin heiketä, mitä pidemmälle alkukausi eteni. Näin ollen Ronaldon harjoitusohjelmaa alettiin kritisoida Sky Sportsin urheilutoimittaja Guillem Balaguén sekä espanjalaiseen AS-lehteen kolumnin kirjoittaneen lääkärin, José Gonzalezin, toimesta. He kertoivat, että Ronaldo olisi ylirasittanut itseään lihastenkasvatuksella. Heidän mielestään Ronaldo alkoi muistuttaa kehonrakentajaa, eikä enää jalkapalloilijaa. Tämä heidän mukaansa heikentää urheilijan suoritustasoa, kun ei enää saavuteta äärimmäisiä tasoja nopeudessa ja ponnistusvoimassa, lihasten koon vuoksi. Ronaldo kuitenkin kertoi myöhemmin, että hänen normaalia heikompi vireensä perustui henkilökohtaisiin ongelmiin. Selätettyään ongelmansa hän löysi jälleen tehokkuutta maalintekoonsa ja rikkoi yhden Mestarien liigan maaliennätyksistä: Ronaldo teki ensimmäisenä ihmisenä yli kymmenen maalia yksittäisellä kaudella alkulohkovaiheessa. Real Madrid kohtasi jälleen Atlético Madridin Mestarien liigan loppuottelussa. Ottelu päätyi Real Madridin voittoon 2-1, missä Ronaldo teki ratkaisevan voittomaalin rangaistuspotkukilpailussa. Ronaldo päätti Mestarien liigan kautensa 16 maaliin ja voitti maalipörssin. Kilpailun maalipörssin voitto oli Ronaldolle yhteensä viides koko urallaan.

Ronaldo allekirjoitti Real Madridin kanssa viisivuotisen jatkosopimuksen marraskuussa 2016.

Kaikki seurajoukkuekilpailut huomioiden Ronaldo onnistui maalinteossa 42 kertaa kaudella 2016-2017. Ronaldo teki hattutempun seurajoukkueiden MM-kilpailujen loppuottelussa, kaksi maalia Mestarien liigan finaalissa ja voittomaalin LaLigan ratkaisevalla päätöskierroksella. Kausi oli Real Madridin seurahistorian menestyksekkäin. Joukkue voitti yhteensä neljä pokaalia Mestarien liigasta, LaLigasta, MM-kilpailuista ja UEFA Super Cupista.

16. joulukuuta 2017 Ronaldo teki seurajoukkueiden MM-kilpailujen loppuottelun ainoan maalin vapaapotkulla ja täten ratkaisi maailmanmestaruuden Real Madridille.

Ronaldo siirtyi heinäkuussa 2018 Juventukseen 105 miljoonalla eurolla. Sopimus on nelivuotinen, ja sen aikana hän tienaa verojen jälkeen noin 120 miljoonaa euroa.

Ronaldo pelasi ensimmäisen ottelunsa Portugalin maajoukkueessa 20. elokuuta 2003 Kazakstania vastaan. Hänet valittiin mukaan maajoukkueen kokoonpanoon vuoden 2004 EM-kotikilpailuihin. Hän onnistui turnauksen aikana kahdesti maalinteossa, ensimmäinen syntyi lohkovaiheen ottelussa Kreikkaa vastaan ja toinen välieräottelussa Alankomaita vastaan. Kilpailujen päätteeksi hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen. Cristiano voitti joukkueensa kanssa kisoista hopeaa.

Ronaldo oli Euroopan MM-karsintojen toiseksi paras maalintekijä seitsemällä maalillaan. Ensimmäisen maalinsa itse turnauksessa hän teki rangaistuspotkusta Irania vastaan. 1. heinäkuuta 2006 pelatussa puolivälieräottelussa Englantia vastaan Ronaldon silloinen seurajoukkuetoveri Wayne Rooney ajettiin suoralla punaisella kortilla ulos kentältä tallattuaan maassa maannutta Ricardo Carvalhoa. Englantilaismedia väitti Ronaldon vaikuttaneen ottelun erotuomarin Horacio Elizondon päätöksentekoon vahvalla protestoinillaan. Rooneyn lennettyä ulos kentältä tv-kamera taltio Ronaldon silmäniskun kohti omaa vaihtopenkkiään. Ottelun jälkeisissä haastatteluissa hän kiisti kaikki väitteet tuomarin painostamisesta.

Tapahtuneen jälkeen vihainen englantilaismedia suositteli Ronaldolle Manchester Unitedin jättämistä ja siirtymistä muuhun sarjaan. Vahvimpina osoitteena pidettiin espanjalaisjätti Real Madridia. Manchester Unitedin päävalmentaja Alex Ferguson halusi kuitenkin pitää Ronaldon joukkueessaan ja lähetti apulaisvalmentaja Carlos Queirozin selvittämään tilannetta portugalilaistähden kanssa. Lopulta hän päätti jäädä Manchesteriin ja teki huhtikuussa 2007 uuden viisivuotisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa. Joukkue sijoittui lopulta turnauksessa neljänneksi hävittyään pronssiottelun isäntämaa Saksalle numeroin 1-3.

Ronaldo toimi ensimmäistä kertaa maajoukkueen kapteenina 6. helmikuuta 2007 pelatussa ystävyysottelussa Brasiliaa vastaan. Hän teki vuoden 2008 EM-karsinoissa kahdeksan maalia, mutta itse kilpailuissa hän onnistui maalinteossa vain kertaalleen, jossa Portugali putosi puolivälierissä Saksaa vastaan. Heinäkuussa 2008 maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi nimettiin Carlos Queiroz, jonka jälkeen hän ilmoitti Ronaldon toimivan jatkossa vakituisesti kapteenina.

Portugali aloitti MM-kilpailu-urakkansa 15. kesäkuuta 2010 Norsunluurannikoa vastaan, joka päättyi lopulta tasatulokseen 0-0. Hän teki turnauksen ainoan maalinsa lohkovaiheen toisessa ottelussa Pohjois-Koreaa vastaan, jonka Portugali voitti 7-0. Ottelussa syntynyt maali oli Ronaldolle ensimmäinen maajoukkueessa kuuteen kuukauteen. Portugalin tie katkesi turnauksessa neljännesvälieriin, jossa se hävisi Espanjalle 1-0.

Puolan ja Ukrainan isännöimissä EM-kisoissa 2012 Ronaldo vastasi kriitikoille, jotka ovat kritisoineet häntä siitä, että hän ei pysty samanlaisiin maalimääriin maajoukkueessa kuin seurajoukkueessa. Lopputurnauksen kahdessa ensimmäisessä ottelussa Ronaldo ei onnistunut maalinteossa. Alkulohkon päätöspelissä Hollantia vastaan Ronaldo kuitenkin teki Portugalin molemmat maalit 2-1-voitossa. Portugali eteni puolivälieriin, jossa se kohtasi Tshekin. Ronaldo puski ottelun ainoan maalin 79 minuutin kohdalla. Välierissä Portugali sai vastaansa Espanjan, joka oli siis kaksi vuotta sitten pudottanut Portugalin jatkosta neljännesvälierissä. Espanja voitti Portugalin myös nyt, kun se onnistui maalittoman 120 minuutin jälkeen rangaistuspotkukilpailussa voittamaan 4-2. Ronaldo oli merkitty Portugalin viidenneksi vetäjäksi, eikä hän päässyt täten laukomaan pilkkua ollenkaan. Ronaldon käyttäytymistä kutsuttiin tästä syystä varsin itsekkääksi. Kerrottiin, että hän olisi häviönkin uhalla vaatinut saada toimia ottelun ratkaisijana, ja saada kunnian olla Portugalin viides laukoja rangaistuspotkukilpailussa.

2014 Brasilian MM-kisoissa Ronaldo kärsi polvivammasta. Hän joutui jättämään joukkueen sisäisiä harjoituksia kesken polven aiheuttaman kivun takia. Marraskuussa 2015 hän paljasti saksalaislehti haastattelussa, ettei pystynyt pelaamaan kisojen jälkeen enää päivääkään tuntematta kipua polvessaan. Portugali ei lopulta selviytynyt lohkovaihetta pidemmälle, ja Ronaldon tilastoihin jäi ainoastaan yksi maali sekä yksi maaliin johtanut syöttö. Yleisesti ottaen vuoden 2014 MM-kisoja on pidetty suurena pettymyksenä Ronaldolle ja menestykseen tottuneelle Portugalille.

Ronaldo teki alkulohkon viimeisessä ottelussa, 3-3-tasapelissä Unkaria vastaan, kaksi maalia ja syötti yhden. Näin hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin neljissä EM-kilpailuissa.

Yhteensä Ronaldo teki turnauksessa kolme maalia ja antoi kolme maaliin johtanutta syöttöä. Pudotuspeleissä hän vaikutti tulokseen suorasti jokaisessa välierässä. Neljännesvälierissä Kroatiaa vastaan Ronaldo syötti ottelun ainoan maalin jatko-ottelun 27. minuutilla. Hän laukoi tilanteessa pallon maalia kohti ja pakotti Kroatian Danijel Subašićin torjuntaan. Torjunnasta kimmonneen paluupallon puski maaliin Ricardo Quaresma. Puolivälierävaiheessa Ronaldo toimi Puolaa vastaan joukkueensa ensimmäisenä laukojana rangaistuspotkukilpailussa. Hän onnistui maalinteossa, ja Portugali voitti kilpailun 5-3 sekä koko ottelun 2-1. Semifinaaleissa Portugali voitti Walesin 2-0. Ronaldo teki ottelun ensimmäisen ja syötti Nanille ottelun toisen maalin. Ronaldon osuma oli samalla ottelun voittomaali. Puskumaalin myötä hän nousi jakamaan EM-kisahistorian maaliennätystä Michel Platinin kanssa.

Loppuottelussa Ranskaa vastaan Ronaldo loukkasi polvensa ensimmäisellä puoliajalla, ja hänet jouduttiin vaihtamaan kentältä jo 25. peliminuutilla. Portugali voitti lopulta mestaruuden Éderin jatko-ottelumaalilla.

Yksityiselämä

Cristiano Ronaldo sai toisen etunimensä Ronald Reaganin etunimestä, sillä tämä oli hänen isänsä ihailema näyttelijä ja Yhdysvaltain presidentti Ronaldon syntymän aikaan. Ronaldolla on veli ja kaksi siskoa, mutta hän on sisaruksistaan nuorin. Ronaldon äiti Dolores Aveiro on kuitenkin myöntänyt tiedotusvälineille harkinneensa Cristianon kohdalla aborttia, koska perhe ei ollut toivonut enää neljättä lasta. Ronaldon isä kuoli alkoholismin aiheuttamiin vammoihin Ronaldon ollessa 20-vuotias.

Ronaldo oli nuorempana pidetty oppilas koulussa muiden keskuudessa, muttei erityisen menestynyt opiskelija hänen opettajiensa mielestä. Omien sanojensa mukaan hän heitti yhtä opettajaa tuolilla, koska tämä oli halveksinut Ronaldon perheen taloudellista tilannetta. Erottamiseen johtanutta kohtausta ei pidetty yllättävänä, sillä Ronaldo ei ollut nuoruudessaan lainkaan kiinnostunut omasta koulunkäynnistään, ja hänellä oli suuria ongelmia sen kanssa. Lopulta hän ja hänen äitinsä päättivät, että Ronaldo lopettaisi koulun kokonaan kesken 14-vuotiaana ja keskittyisi kokopäiväisesti jalkapalloon puoliammattilaisena.tarvitaan parempi lähde

Vielä 22-vuotiaana Cristiano Ronaldo piti hieman urheilijalle sopimattomasta elämäntyylistä ja hän vietti paljon aikaa esimerkiksi yökerhoissa. Ronaldo on itse myöntänyt, että hänella oli tapana tulla vasta aamukolmelta kotiin eikä näin ollut mahdollista saada tarvittavaa määrää lepoa, jota ammattiurheilijoilta tyypillisesti vaaditaan. Samana vuonna paljastui kohua aiheuttanut skandaali, johon osallistui Ronaldon lisäksi muutama joukkuekaveri Manchester Unitedista, kun he harrastivat ryhmäseksiä yhdessä viiden prostituoidun naisen kanssa.tarvitaan parempi lähde

Ronaldo ilmoitti heinäkuussa 2010 tulleensa poikalapsen isäksi. Hän toimii tällä hetkellä lapsen yksinhuoltajana, eikä äidin henkilöllisyyttä tuoda julkisuuteen. Ronaldo kertoi antaneensa lapselleen nimeksi Cristiano Ronaldo dos Santos Junior. Ronaldo seurusteli ja oli kihloissa venäläinen supermalli Irina Shayk vuosina 2010-2015. He erosivat, kun tuli ilmi huhuja joiden mukaan Ronaldo olisi pettänyt puolisoaan brasilialaisen Andressa Urachin kanssa. Ronaldo kuitenkin kiisti kaikki huhut, jotka koskivat hänen tyttöystävänsä pettämistä. Syksyllä 2016 Ronaldolla oli lyhyt suhde Miss Espanja Desirée Corderon kanssa. Ronaldo sai kesäkuussa 2017 kaksoset, tytär Eva Marian ja Mateo-pojan. Ronaldo sai 12. marraskuuta 2017 Alana Martina -nimisen tyttären, jonka äiti on Georgina Rodriguez. Hän ja Ronaldo ovat olleet yhdessä vuodesta 2016 lähtien.

Urheilu-uransa aikana Ronaldo on joutunut myös raiskaussyytöksien ympäröimäksi. Kun Ronaldo pelasi vielä Manchester Unitedissa, hän joutui raiskaussyytöksien uhriksi vuonna 2005. Brittiläinen nainen väitti Ronaldon raiskanneen hänet lontoolaisen hotellin sviitissä. Ronaldo itse, kuin myös hänen edustajansakin, kiistivät syytökset jyrkästi ja kertoivat taustalla olevan huomionhakuisuus ja yritykset myydä raiskaustarinaa brittilehdistölle.

Vuonna 2017 Der Spiegel uutisoi, että Ronaldo olisi maksanut raiskauksen uhrin hiljaiseksi. Väitetty raiskaus olisi tapahtunut vuonna 2009 Yhdysvaltojen Las Vegasissa. Der Spiegelin mukaan tapahtuman jälkeen Ronaldon ja asianomistajan edustajat olisivat sopineet 372 000 korvaussummasta naiselle, jotta tämä ei toisi tapahtumaa julkisuuteen.

Talouslehti mukaan Cristiano Ronaldo oli maailman menestynein urheilija taloudellisesti vuonna 2017. Hänen tulojen summaksi arvioitiin noin 82,7 miljoonan euroa. Tulot koostuivat sekä mainostuloista, joiden osuus on noin 31,1 miljoonaa, että palkkatuloista, joiden osuus oli noin 51,6 miljoonaa euroa. Ronaldon tärkeimpiin sponsoreihin kuuluvat muun muassa Nike, Tag Heuer, Sacoor Brothers, Monster Headphones, Herbalife ja Abbott Labs. Ronaldon noin 200 miljoonaa sosiaalisen median seuraajaa ovat olleet suuressa roolissa mainostulojen suhteen, sillä laaja näkyvyys nostattaa mainonnan tuomaa arvoa.

Ronaldo joutui veronkiertoskandaalin kohteeksi kesäkuussa 2017. Kävi ilmi, että Ronaldo oli mahdollisesti kierrättänyt tulojaan veroparatiisien kautta vuosina 2011-2014. Espanjan verohallinnon asiantuntijoiden arvion mukaan on mahdollista, että Ronaldo kierrätti tulojaan Neitsytsaarien kautta jopa 160 miljoonan euron edestä. Espanjan lain mukaan tämä voisi tarkoittaa pahimmillaan jopa kuuden vuoden vankeutta, sillä rangaistus voidaan laskea periaatteella kaksi vuotta vankeutta jokaista veronkiertovuotta kohden. Verohallinnon mukaan rangaistusta on kumminkin mahdollista alentaa mikäli jälkiverot maksetaan asian mukaisesti.

Kesäkuussa 2018 Ronaldo pääsi sopimukseen Espanjan veroviranomaisten kanssa kahden vuoden ehdollisesta vankeusrangaistuksesta ja 18,8 miljoonan euron sakoista. Ronaldo oli 2010-luvun alussa jättänyt maksamatta veroja 14,7 miljoonan euron edestä.

¹ Muissa kilpailuissa on huomioitu FA Community Shield, FIFA Club World Cup, Supercopa de España ja UEFA Super Cup.

Maajoukkuetilastot

Päivitetty 17. marraskuuta 2019.

Maajoukkuemaalit

Päivitetty 17. marraskuuta 2019.

Cristiano Ronaldon maajoukkuemaalit

#

Päivämäärä

Pelipaikka

Vastustaja

Maali

Tulos

Ottelumuoto

2004

2005

2006

12.

17. kesäkuuta 2006

Waldstadion, Frankfurt, Saksa

2 - 0

2-0

MM-kilpailut 2006

13.

7. lokakuuta 2006

Estádio do Bessa, Porto, Portugali

1 - 0

3-0

EM-karsinta 2008

2007

2008

2009

2010

24.

8. lokakuuta 2010

Estádio do Dragão, Porto, Portugali

3 - 1

3-1

EM-karsinta 2012

2011

31.

15. marraskuuta 2011

Estádio da Luz, Lissabon, Portugali

1 - 0

6-2

EM-karsinta 2012

2012

37.

7. syyskuuta 2012

Stade Josy Barthel, Luxemburg, Luxemburg

1 - 1

2-1

MM-karsinta 2014

2013

2014

51.

14. lokakuuta 2014

Parken, Kööpenhamina, Tanska

1 - 0

1-0

EM-karsinta 2016

2015

2016

61.

6. heinäkuuta 2016

Parc Olympique, Lyon, Ranska

1 - 0

2-0

EM-kilpailut 2016

62.

7. lokakuuta 2016

Estádio Municipal de Aveiro, Aveiro, Portugali

1 - 0

6-0

MM-karsinta 2018

2017

2018

2019

86.

5. kesäkuuta 2019

Estádio do Dragão, Porto, Portugali

Sveitsi

1 - 0

3-1

Kansojen liiga 2019 lopputurnaus

87.

5. kesäkuuta 2019

Estádio do Dragão, Porto, Portugali

Sveitsi

2 - 1

3-1

Kansojen liiga 2019 lopputurnaus

88.

5. kesäkuuta 2019

Estádio do Dragão, Porto, Portugali

Sveitsi

3 - 1

3-1

Kansojen liiga 2019 lopputurnaus

:

Valioliigan kauden pelaaja: 2006-2007

Valioliigan kuukauden pelaaja: marraskuu 2006, joulukuu 2006, tammikuu 2008, maaliskuu 2008

Valioliigan kauden paras maalintekijä: 2007-2008

FWA:n vuoden pelaaja: 2007, 2008

PFA:n pelaajien vuoden pelaaja: 2007, 2008

PFA:n vuoden nuori pelaaja: 2007

PFA:n vuoden joukkue: 2005-2006, 2006-2007, 2007-2008

PFA:n kannattajien vuoden pelaaja: 2007, 2008

PFA:n kannattajien kuukauden pelaaja: lokakuu 2006, helmikuu 2007

Manchester Unitedin kannattajien vuoden pelaaja: 2003-2004, 2006-2007, 2007-2008

Espanja:

:

Portugalin vuoden urheilija: 2006

Portugalin vuoden jalkapalloilija: 2007

Kansainvälinen:

FIFAn kultainen pallo:

1. sija: 2013, 2014

2. sija: 2011, 2012, 2015

Kultainen pallo:

1. sija: 2008, 2016, 2017

2. sija: 2007, 2009

FIFAn vuoden pelaaja:

1. sija: 2008, 2016, 2017

2. sija: 2009

3. sija: 2007

Euroopan Kultainen kenkä: 2007-2008, 2010-2011, 2013-2014, 2014-2015

Puskás-palkinto: 2009

Mestarien liigan kauden paras maalintekijä: 2007-2008, 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015, 2015-2016

Valinta FIFPro:n vuoden joukkueeseen: 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015

FIFPro Special Young Player of the Year: 2004-2005, 2005-2006

Euroopan jalkapalloliiton vuoden joukkue: 2004, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016

Valinta EM-turnauksen parhaaseen joukkueeseen: 2004, 2012, 2016

Trofeo Bravo: 2004

World Soccer -lehden vuoden pelaaja: 2008, 2013

Onze d'Or (Onze Mundial -lehden vuoden pelaaja): 2008, 2017

1. Cristiano Ronaldo Real Madridin sivuilla (englanniksi)

2. Cristiano Ronaldo Transfermarkt-sivustolla (englanniksi)

3. Brewin, John: A wealth of options for defending champions 6.8.2007. ESPN Soccernet. Viitattu 18.1.2011. (englanniksi)

4. Record Ronaldo bid accepted 11.6.2009. Manchester United Football Club. Viitattu 11.6.2009. (englanniksi)

5. Comunicado oficial RealMadrid.com. 26.6.2009. Madrid, Espanja: Real Madrid Club de Fútbol. Viitattu 27.6.2009. (espanjaksi)

6. Hace historia en el Madrid 23.9.2009. Madrid, Espanja: Real Madrid Club de Fútbol. Viitattu 28.9.2009. (espanjaksi)

7. Cristiano just two hat-tricks away from Zarra and Di Stéfano AS. Viitattu 1.8.2015. (englanniksi)

8. Glegg, Jonathan: Portugal Beats North Korea in 7-0 Rout wsj.com. 21.6.2010. Kapkaupunki, Etelä-Afrikka: Dow Jones & Company Inc.. Viitattu 27.6.2016. (englanniksi)

9. Huikea loppu jatkoajalla: Ronaldo järjesti Portugalin jatkoon mtv.fi. 26.6.2016. MTV Oy. "Ronaldo laukoi, Danijel Subasic torjui ja lopulta paluupallon puski Kroatian verkkoon Ricardo Quaresma." Viitattu 11.3.2017.

10. Portugali väänsi EM-kisoissa neljän joukkoon - näin puolivälierä eteni mtv.fi. 30.6.2016. MTV Oy. "POR: Ronaldo aloittaa... varma sijoitus vasemmalle." Viitattu 11.3.2017.

11. Karjalainen, Markus: Eder laukoi Portugalin mestariksi EM-finaalissa savonsanomat.fi. 10.7.2016. Savon Media Oy. "Jalkapallon EM-loppuottelu Ranskan ja Portugalin välillä venyi jatko-otteluun, jossa Portugalin hyökkääjä Eder ratkaisi mestaruuden." Viitattu 10.3.2017.

12. Cristiano Ronaldo pokasi Miss Espanjan - näyttävä pari viihtyy tiiviisti yhdessä iltalehti.fi. 20.9.2016. Alma Media Suomi Oy. "Espanjalaislehti Corazon uutisoi Real Madrid -tähden tapailleen vuoden 2014 Miss Espanjaa Desire Corderoa, 23, jo kuukauden ajan." Viitattu 10.3.2017.

# data[].attributes.attachment_link.description
Cristiano Ronaldo dos Santos Aveiro, joka tunnetaan paremmin nimellä Cristiano Ronaldo [kɾiʃˈtiɐnu ʁuˈnaɫðu] tai Ronaldo (s. 5. helmikuuta 1985 Funchal, Madeira, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Juventusta. Hän toimii myös Portugalin maajoukkueen kapteenina. Ronaldo on molempijalkainen vasen laitahyökkääjä, jota peluutetaan myös satunnaisesti keskellä.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lionel Andrés "Leo" Messi (s. 24. kesäkuuta 1987 Rosario, Santa Fe, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla Espanjan Primera Divisiónin Barcelonaa ja lukeutuu myös Argentiinan maajoukkueen vakionimiin joukkueen kapteenina. Hänet on valittu maailman parhaaksi jalkapalloilijaksi vuosina 2009 ( Kultainen pallo ja FIFAn vuoden pelaaja), 2010, 2011, 2012 ja 2015 ( FIFAn kultainen pallo).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Neymar da Silva Santos Júnior (s. 5. helmikuuta 1992 Mogi das Cruzes, São Paulo), joka tunnetaan paremmin nimellä tai Neymar Jr, on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa ranskalaista Paris Saint-Germainia. Hän pelaa myös Brasilian maajoukkueessa. Neymar on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen siirtyessään FC Barcelonasta Paris Saint-Germainiin vuonna 2017 maksettiin jalkapallohistorian suurin siirtosumma 222 miljoonaa euroa.

Vuonna 2015 Neymar tuli kolmanneksi FIFA Ballon d'Or -äänestyksessä.

Neymar aloitti jalkapalloilun varhain, ja hänen taitonsa huomattiin pian. Vuonna 2003 Santos tarjosi Neymarille sopimusta. Neymar liittyi joukkueen junioriakatemiaan ja joukkueeseen, josta jo aiemmin maailmalle on noussut Pelén, Pepen ja Robinhon kaltaisia pelaajia. 14-vuotiaana Neymar matkusti Espanjaan Real Madridin vieraaksi keskustelemaan siirrosta seuraan. Neymar ei kuitenkaan suostunut siirtymään Madridiin vaan päätti jatkaa pelaamista kotimaassaan.

Neymarin hyvät otteet juniorijoukkueissa nostivat hänet Santosin ykkösjoukkueeseen vuonna 2009. Neymar debytoi 7. maaliskuuta 2009 17-vuotiaana. Hänet otettiin kentälle viimeisen 30 minuutin ajaksi Santosin 2-1-voitossa Oestea vastaan. Viikkoa myöhemmin Neymar teki ensimmäisen maalinsa Mogi Mirim Esporte Clubea vastaan. Ensimmäisellä kaudellaan Neymar teki 14 maalia 48 ottelussa.

Kaudella 2010 Neymar jatkoi maalitehtailuaan. 15. huhtikuuta 2010 Neymar iski viisi maalia Santosin voittaessa Guaranin 8-1 Brasilian cupin pudotuspelivaiheessa. Myöhemmin seuranneessa Campeonato Paulistassa Neymar teki 14 maalia 19 ottelussa ja Santos juhli Campeonato Paulistan mestaruutta. Neymar julistettiin koko turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Neymarin otteita verrattiin muun muassa hänen maamiehiinsä Robinhoon ja jopa Pelén tasoon.

Vuonna 2010 Santosin kerrottiin hylänneen Valioliiga-joukkue West Hamin 12 miljoonan punnan tarjouksen Neymarin siirrosta englantilaisseuraan. Myöhemmin Santos kertoi hylänneensä Chelsean tehneen 20 miljoonan punnan tarjouksen Neymarista. Kaudella 2010 Neymar teki yhteensä 42 maalia 60 ottelussa. Kauden aikana häntä kuitenkin syytettiin filmaamisesta ja häntä syytettiin usein liian helposti kaatumisesta taklaustilanteissa.

Vuoden 2011 Copa Libertadoresissa Neymar viimeisteli kuusi maalia Santosille, mikä teki hänestä kolmanneksi parhaan maalintekijän turnauksessa. Santos voitti vuonna 2011 Copa Libertadoresin ensimmäisen kerran sitten vuoden 1963. Neymar voitti vuonna 2011 FIFA:n jakaman Puskás-palkinnon tehtyään sensaatiomaisen maalin Flamengoa vastaan Campeonato Brasileiro Série A:ssa.

20-vuotispäivänään 5. helmikuuta 2012 Neymar viimeisteli sadannen maalinsa ammattilaisena. 25. helmikuuta 2012 Neymar teki ja syötti kaksi maalia Santosin voittaessa 6-1 Ponte Pretan.

Vuoden 2012 Campeonato Paulistassa Neymar teki 20 maalia, ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja parhaaksi hyökkääjäksi. Neymarin avulla Santos kruunattiin jälleen mestariksi.

Neymar aloitti kauden 2013 väkevästi. Vuoden 2013 Campeonato Paulistan ensimmäisessä ottelussa 19. tammikuuta Neymar teki kaksi maalia Santosin voittaessa São Bernardon 3-1. Neljä päivää myöhemmin 23. tammikuuta 2013 Neymar teki jälleen maalin Santosin 3-0-voitossa Botafogoa vastaan. 3. helmikuuta 2013 Santos voitti Neymarin viimeistellessä yhden ja syöttämällä kaksi maalia Santosin 3-1-voitossa São Pauloa vastaan. 18. maaliskuuta 2013 Neymar kertoi, että hänellä on: "unelma pelata Euroopassa isoille seuroille kuten FC Barcelona, Real Madrid ja Chelsea FC". Mutta korjasi, että on: "turha spekuloida, koska lähden. Lähden Santosista kun haluan lähteä". Neymar pelasi viimeisen ottelun Santosille 26. toukokuuta 2013 ottelussa Flamengoa vastaan. Neymar oli selvästi liikuttunut ja hänellä oli vaikeuksia pidätellä kyyneliä Brasilian kansallislaulun aikana.

Kausi 2013-2014

24. toukokuuta 2013 Santos ilmoitti saaneensa Neymarista kaksi tarjousta. Seuraavana päivänä Neymar ilmoitti solmivansa sopimuksen Barcelonan kanssa 27. toukokuuta ja siirtyvänsä katalonialaisseuraan kesän Confederation cupin jälkeen. Sopimuksen ilmoitettiin olevan viisivuotinen. Siirtosumma oli lehtitietojen mukaan 57 miljoonaa euroa, mutta tammikuussa 2014 selvisi, että Barcelona maksoi Neymarista lähes 90 miljoonaa euroa. Alkuperäisestä 57 miljoonan euron siirtosummasta ainoastaan 17 miljoonaa euroa maksettiin Neymarin entiselle seuralle Santosille. Loput 40 miljoonaa euroa siirrettiin Neymarin isän yrityksen tilille. Barcelonan silloinen puheenjohtaja Sandro Rosell erosi tehtävästään kohun takia.

Barcelona oli kuitenkin huolissaan, että Neymar olisi liian kevyt eurooppalaiseen jalkapalloon ja sen vuoksi hän joutuikin lisäämään painoa saavuttaakseen fyysisen huippunsa. 4. elokuuta 2013 uutisoitiin, että Barcelona on huolissaan Neymarista sillä hänellä on näkyvissä anemian merkkejä. 175 cm pitkä Neymar painoi vain 65 kg, minkä vuoksi hänelle määrättiin erikoisruokavalio. 5. elokuuta 2013 Neymarin isä kertoi Neymarin kärsivän anemiasta, jonka syyksi epäiltiin nielurisojen poistoa. Isä kertoi Neymarin laihtuneen lähes seitsemän kiloa ja olleen hyvin huonovointinen ja väsynyt Barcelonan harjoituksissa.

Virallisesti Neymar aloitti uransa Barcelonassa 29. heinäkuuta 2013 osallistuessaan ensimmäistä kertaa joukkueen harjoituksiin. Hänen ensimmäinen ottelunsa Barcelonan kokoonpanossa oli 30. heinäkuuta pelatussa ystävyysottelussa Lechia Gdanskia vastaan. Ottelu päättyi 2-2 tasapeliin. Neymar pelasi ensimmäisen kerran Lionel Messin kanssa 2. elokuuta 2013 harjoitusottelussa Neymarin ex-seura Santosia vastaan. Neymar syötti Cesc Fabregasin toisen maalin ja ottelu päättyi Barcelonan 8-0-murskavoittoon. Ensimmäisen maalinsa Barcelonassa Neymar teki ystävyysottelussa Thaimaan XI-joukkuetta vastaan 7. elokuuta 2013. Barcelona aloitti kautensa 18. elokuuta 2013 voitolla Levantesta 7-0. Neymar aloitti ottelun penkillä ja pääsi pelaamaan viimeisen puolen tunnin ajaksi. Hänen ainoaksi ottelumerkinnäkseen jäi keltainen kortti. 22. elokuuta 2013 ottelussa Atlético Madridia vastaan Neymar puski näyttävästi ensimmäisen virallisen maalinsa Barcelonan riveissä.

24. syyskuuta 2013 Neymar teki Barcelona-uransa ensimmäisen liigamaalin Real Sociedadia vastaan tehden 4-1-voittoon päättyneen ottelun ensimmäisen maalin ottelun viidennellä minuutilla. Samassa ottelussa hän syötti Lionel Messin tekemän 2-0-maalin ottelun kahdeksannella minuutilla. 5. lokakuuta 2013 Real Valladolidia vastaan Neymar teki toisen maalinsa tehden Barçan neljännen maalin 4-1-voitossa. 26. lokakuuta 2013 pelatussa El Clásicossa Neymar teki ottelun avausmaalin 19. minuutilla vieden Barcelonan 1-0-johtoon. Hän myös syötti Alexis Sánchezin tekemän 2-0-maalin ottelun päätyttyä lopulta Barcelonan 2-1-voittoon. 10. marraskuuta Neymar teki neljännen maalinsa Barcelonan 4-1-vierasvoitossa Real Betisistä. Keskiviikkona 11. joulukuuta hän teki ensimmäiset Mestarien liiga -maalinsa sekä samalla ensimmäisen hattutemppunsa Barcelonan voittaessa Celticin 6-1. Lauantaina 14. joulukuuta Neymar teki Barcelonan molemmat maalit 2-1-voitossa Villarrealista ja nosti viikon maalimääränsä viiteen.

16. tammikuuta Neymar loukkaantui Espanjan cupin ottelussa Getafea vastaan. Neymar joutui vaihtoon 22 minuutin pelin jälkeen loukattuaan nilkkansa. Hän joutui sivuun noin 3-4 viikoksi. Neymar palasi kentälle 15. helmikuuta Barcelonan 6-0-voitossa Rayo Vallecanosta tullen 61. minuutilla vaihdosta sisään. Hän teki ottelun viimeisen maalin 89. minuutilla. 26. maaliskuuta hän teki kaksi maalia Barcelonan 3-0-voitossa Celta Vigosta. Neymar teki Mestarien liiga -uransa neljännen osuman 1. huhtikuuta pelatussa puolivälierien avausosassa Atlético Madridia vastaan.

Kausi 2014-2015

13. syyskuuta 2014 Neymar teki kauden 2014-2015 ensimmäiset maalinsa 79. sekä 84. minuutilla 2-0-voitossa Athletic Bilbaosta. Hän teki maalin myös seuraavan kierroksen ottelussa Levantea vastaan avaten joukkueensa maalitilin 5-0-vierasvoitossa. 27. syyskuuta Neymar teki hattutempun Barcelonan 6-0-voitossa Granadasta.

Elokuun alussa 2017 Neymar siirtyi Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan Paris Saint-Germainiin viisivuotisella sopimuksella. Siirtosumma oli ennätykselliset 222 miljoonaa euroa. Elokuussa Neymarin entinen seura FC Barcelona nosti oikeusjutun häntä vastaan vaatien sopimusrikkomuksesta 8,6 miljoonan euron korvauksia.

Neymar pelasi Brasilian joukkueessa alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.

26. heinäkuuta 2010 hän sai ensimmäisen kutsunsa aikuisten maajoukkueeseen ystävyysotteluun Yhdysvaltoja vastaan uudelta päävalmentajalta Mano Menezesiltä. 10. elokuuta 2010 pelatussa ottelussa hän teki ensiesiintymisensä maajoukkueessa tutulla pelinumerollaan 11. Samaisessa ottelussa hän onnistui myös maalinteossa ja avasi täten maalisaldonsa heti myös maajoukkueessa.

27. maaliskuuta 2011 Neymar teki kaksi maalia Emirates Stadiumilla pelatussa ystävyysottelussa Skotlantia vastaan. Hänet valittiin Brasilian joukkueen kokoonpanoon vuoden 2011 Copa Américaan, jotka pelattiin Argentiinassa. Hän teki alkulohkovaiheen ottelussa Ecuadoria vastaan kaksi maalia.

Neymar pääsi myös Brasilian niin sanottuun U-23 joukkueeseen Lontoon olympialaisiin 2012. olympiaturnauksessa Brasilia eteni finaaliin, jossa se koki kuitenkin tappion Meksikolle lukemin 2-1.

Vuonna 2013 Neymarin edustama Brasilia voitti Maanosaliittojen cupin. Finaalissa joukkue kaatoi hallitsevan maailmanmestarin Espanjan 3-0. Neymar valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi. Kultaisen pallon lisäksi hän vastaanotti myös pronssisen kengän, joka osoitti hänen olleen kilpailujen kolmanneksi paras maalintekijä. Turnauksen avausmaali Japania vastaan äänestettiin Puskás-palkintoehdokkaaksi.

Neymar oli mukana Brasilian paidassa vuoden 2014 MM-kotikilpailuissa. Hän onnistui heti avausottelussa tekemään kaksi maalia Kroatiaa vastaan. Alkulohkon toinen ottelu päättyi maalittomaan tasapeliin Meksikoa vastaan, mutta lohkon viimeisessä ottelussa, 4-1-voitossa Kamerunista, Neymar teki jälleen kaksi maalia. Neljännesvälierässä Chileä vastaan Neymar laukoi rangaistuspotkukilpailun ratkaisevan maalin Brasilian edetessä puolivälieriin. Puolivälieräottelussa Neymarin kolmas selkänikama murtui, kun Kolumbian Juan Camilo Zúñiga hyppäsi polvi edellä kohti Neymarin selkää. Ottelusta Brasilia eteni ilman Neymaria välieriin, joissa se kärsi historiansa suurimman MM-kisatappion Saksalle maalein 1-7.

Kaksi vuotta MM-kilpailujen jälkeen Neymar osallistui Copa Américan juhlaturnauksen sijasta kesäolympialaisiin. Seurajoukkue Barcelonan ehdotuksesta Brasilia ei enää rasittanut Neymaria Amerikan maanosan mestaruusturnauksella. Olympialaisissa Brasilia saavutti kultaa, ja Neymar laukoi ratkaisevan maalin loppuottelun rangaistuspotkukilpailussa. Aikaisemmin välierässä Hondurasia vastaan Neymar onnistui tekemään myös olympiahistorian nopeimman maalin, kun ottelu oli ehtinyt vanheta ainoastaan 15 sekuntia.

Santos

Barcelona

Brasilia

Henkilökohtaiset

Neymar da Silva Santos Júniorin pelipaikka on hyökkääjä, mutta maajoukkueessa hän pelaa usein vasenta laitahyökkääjää. Hän on nopea ja tekninen, ja kykenee huimaaviin teknisiin suoristuksiin pelin aikana.

Neymarin vahvuuksiksi voidaan lukea tekniikka, pallokontrolli, nopeus ja maalivainu.

Neymar herätti jo Brasiliassa pelatessaan suurta huomiota. Pelé sanoi vuonna 2012 Neymarin olevan mielestään parempi jalkapalloilija kuin Lionel Messi.

Neymar esiintyy vuonna 2017 julkaistussa toimintaelokuvassa ''xXx: Return of Xander Cage

Yksityiselämä

Neymarista tuli 19-vuotiaana isä. Pojan nimi on David Lucca. Pojan äiti on Carolina Dantas, joka oli 17-vuotias saadessaan pojan. Neymar ei aluksi halunnut paljastaa äidin nimeä, mutta päätti lopulta kertoa sen sekaannusten takia. Vuodesta 2013 lähtien Neymar seurusteli brasilialaisen näyttelijän Bruna Marquezinenin kanssa. He erosivat vuonna 2014 tammikuussa, ja palasivat yhteen MM-kisojen aikana. He erosivat uudestaan elokuussa, eikä heitä ole sen jälkeen nähty yhdessä..

Neymar on kristitty. Neymar on puhunut uskostaan ​​sanoen: "Elämä on järkevää ainoastaan ​​silloin, kun korkein ihanne on palvella Kristusta!" Neymar on lahjoittanut rahaa seurakunnalleen Brasiliassa, joskaan ei kirkon mukaan enää kymmenystä tuloistaan kuten kirkon tapana on. Hän on nimennyt jalkapallolegenda Kakan uskonnolliseksi roolimallikseen. Neymarin sponsorina toimii Nike.

Beting, Mauro & Moré, Ivan: Neymar - Matkalla huipulle. Minerva Kustannus, 2014. ISBN 9789523120600.

# data[].attributes.attachment_link.description
Neymar da Silva Santos Júnior (s. 5. helmikuuta 1992 Mogi das Cruzes, São Paulo), joka tunnetaan paremmin nimellä tai Neymar Jr, on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa ranskalaista Paris Saint-Germainia. Hän pelaa myös Brasilian maajoukkueessa. Neymar on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen siirtyessään FC Barcelonasta Paris Saint-Germainiin vuonna 2017 maksettiin jalkapallohistorian suurin siirtosumma 222 miljoonaa euroa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Eden Hazard (s. 7. tammikuuta 1991 La Louvière, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja Belgian maajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on vasen laitalinkki. Hazardia pidettiin jo nuorena erittäin suurena lupauksena ja häntä verrattiin muun muassa Lionel Messiin, Cristiano Ronaldoon ja Enzo Scifoon. Myös hänen veljensä Thorgan ja Kylian ovat jalkapalloilijoita.

Hazard pelasi juniorina Belgiassa, mutta siirtyi jo 2005 ranskalaisen Lillen junioriakatemiaan. Ensimmäisen ottelunsa seuran edustusjoukkueessa Hazard teki marraskuussa 2007. Ensimmäisellä kaudellaan hän pelasi lähinnä vaihtopelaajana, mutta jo seuraavalla kaudella hän murtautui Lillen avauskokoonpanoon. Kauden päätteeksi Hazard valittiin Ligue 1:n vuoden nuoreksi pelaajaksi ensimmäisen ulkomaalaisena.

Kaudella 2009-2010 Hazard pelasi taas loistavasti ja useat eurooppalaiset suurseurat kiinnostuivat hänestä. Hazard teki kuitenkin Lillen kanssa nelivuotisen jatkosopimuksen. Kauden päätteeksi hänet valittiin toistamiseen vuoden nuoreksi pelaajaksi.

Kausi 2010-2011 alkoi Hazardin kannalta heikosti. Maajoukkuevalmentaja Georges Leekens syytti häntä laiskuudesta harjoituksissa ja Lillessä hän oli alkukaudesta lähinnä vaihtopelaaja. Kauden edetessä hän kuitenkin nousi takaisin entiselle tasolleen. Lille voitti liiga- ja cup-mestaruuden, ja Hazard valittiin liigan parhaaksi pelaajaksi.

Kausi 2011-2012 ei sujunut yhtä hyvin kuin edellinen, Lille sijoittui liigassa kolmanneksi, mutta Hazard voitti taas liigan parhaan pelaajan palkinnon. Hänen agenttinsa ilmoitti, että Hazard olisi siirtymässä Real Madridiin, mutta vuoden 2012 alussa Hazard sanoi itse haluavansa siirtyä Englantiin. Hänen perässään olivat ainakin Manchester United, Tottenham, Chelsea, Manchester City ja Arsenal. Toukokuussa 2012 Hazard ilmoitti siirtyvänsä seuraavaksi kaudeksi Chelsean riveihin. Siirtosumma oli arviolta 40 miljoonaa euroa.

Chelseaan saapuessaan Hazard valloitti heti avauskokoonpanopaikan hyökkäävänä keskikenttänä 4-2-3-1-ryhmityksessä. Hänen ensimmäinen pelinsä liigassa oli 19. elokuuta Wigania vastaan, jossa hän syötti Branislav Ivanovicin toisella minuutilla tekemän 1-0-maalin, sekä hankki joukkueelle rangaistuspotkun, jonka laittoi sisään Frank Lampard. Seuraavassa pelissä sarjanousija Reading FC:tä vastaan hän hankki jälleen joukkueelleen rangaistuspotkun, sekä syötti Ivanovicin tekemän maalin. Ottelu päättyi Chelsean 4-2-voittoon. Newcastlea vastaan pelatussa kauden kolmannessa ottelussa Hazard teki uransa ensimmäisen Valioliiga-maalin rangaistuspilkulta ottelun 22. minuutilla sekä syötti Fernando Torresin tekemän 2-0-maalin 45. minuutilla.

12. tammikuuta 2013 Hazard teki Chelsean neljännen maalin 73. minuutilla 0-4-vierasvoitossa. Hazard teki maalin myös seuraavassa ottelussa 16. tammikuuta Southampton FC:tä vastaan ottelun 45. minuutilla ottelun päätyttyä 2-2-tasapeliin. Kaudella hän pelasi yhteensä 34 ottelua joissa teki 9, ja syötti 11 maalia. Hänet valittiin Valioliigan kauden tähdistöjoukkueen. Hän pelasi seitsemän ottelua Chelsean voittaessa Eurooppa-liigan mestaruuden. Loppuottelusta hän oli sivussa hamstring-lihaksen vamman vuoksi.

Kausi 2013-2014

Hazard teki Englannin valioliigan kauden 2013-2014 avausmaalinsa 6. lokakuuta 7. kierroksen ottelussa Norwichia vastaan tehden 3-1-voittoon päättyneen ottelun 2-1-maalin ottelun 85. minuutilla. Seuraavassa ottelussa Cardiffia vastaan 19. lokakuuta hän teki kaksi maalia Chelsean voittaessa 4-1. 4. joulukuuta hän teki jälleen kaksi maalia, sekä myös syötti yhden, 4-3-voitossa Sunderlandista. 26. joulukuuta Hazard teki ottelun ainoan maalin 1-0-voitossa Swanseasta. 29. joulukuuta Hazard tasoitti 2-1-voittoon päättyneen ottelun Liverpoolia vastaan 1-1:een ottelun 17. peliminuutilla. 11. tammikuuta 2014 hän teki Chelsean avausmaalin 2-0-vierasvoitossa Hullista. 8. helmikuuta Hazard teki Chelsean kaikki maalit 3-0-voitossa Newcastlesta. 8. maaliskuuta Tottenhamia vastaan hän vei rangaistuspotkusta Chelsean 2-0-johtoon ottelun päättyessä lopulta 4-0. 22. maaliskuuta pelatussa Lontoon paikallispelissä Arsenalia vastaan Hazard vei joukkueensa 3-0-johtoon jo 17. peliminuutilla onnistuttuaan rangaistuspotkussa. Kaudella 2013-14 Hazard pelasi 35 liigaottelua, joissa teki 14 ja syötti yhdeksän (9) maalia. Hänt valittiin jälleen Valioliigan tähdistöjoukkueeseen.

Huippukausi 2014-2015 ja seuraavat vuodet

Valioliigakaudesta 2014-2015 tuli Hazardille erittäin menestyksekäs. Hän pelasi Chelsean kaikki 38 sarjaottelua, joissa teki 14 maalia ja syötti kymmenen. Chelsea voitti liigamestaruuden ja Hazard palkittiin niin pelaajien kuin toimittajienkin äänestyksessä kauden parhaana pelaajana. Hänet valittiin myös Valioliigan kauden pelaajaksi. Hän kuului jälleen myös valioliigatähdistöön. Hän voitti samalla kaudella Englannin liigacupin mestaruuden.

Kausi 2015-2016 oli Hazardille ja Chelsealle vaikea. Hazard teki pelaamissaan 31 liigaottelussa vain neljä ja syötti neljä maalia. Chelsean sijoitus oli kymmenes. Kausi 2016-2017 oli jälleen menestyksekäs. Chelsea voitti Valioliigan mestaruuden, ja Hazard teki pelaamissaan 36 sarjaottelussa 16 maalia ja antoi viisi maalisyöttöä. Hänet valittiin jälleen Valioliigan kauden tähdistöjoukkueeseen. Kaudella 2017-2018 Hazard teki pelaamissaan 34 valioliigaottelussa 12 ja syötti neljä maalia.. Chelsean sarjasijoitus oli viides. Kaudella 2018-2019 hän pelasi Valioliigassa 37 ottelua, joissa teki 16 maalia ja antoi 15 maalisyöttöä. Hän teki kaksi maalia Chelsean voittaessa Arsenalin Eurooppa-liigan loppuottelussa 4−1.

Real Madrid

7. kesäkuuta 2019 ilmoitettiin Hazardin siirtyvän espanjalaisseura Real Madridiin viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin noin 100 miljoonan euron siirtokorvaus, joka voi nousta mikäli menestysehdot täyttyvät.

Laitalinkin paikalta Hazard toimii pelintekijänä. Hänet tunnetaan erityisesti tekniikastaan, syöttötaidoistaan, luovuudesta sekä kyvystään lukea tarkasti peliä.

Juniorina Hazard edusti maataan alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa ja alle 17-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2007. Hän pelasi myös alle 15-, 16- ja 19-vuotiaiden maajoukkueissa.

Aikuisten maajoukkueessa Hazard debytoi 17-vuotiaana ystävyysottelussa Luxemburgia vastaan marraskuussa 2008. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Bosnia ja Hertsegovinaa vastaan maaliskuussa 2009. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki EM-karsintaottelussa Kazakstania vastaan lokakuussa 2011.

Hazard oli mukana jalkapallon MM-kisoissa 2014 Brasiliassa. Hän pelasi puolivälieriin edenneen Belgian kaikissa viidessä ottelussa, näistä neljä avauksessa. Hän syötti turnauksessa kaksi maalia.

Hazard toimi Belgian maajoukkueen kapteenina ensimmäisen kerran ystävyysottelussa Ranskaa vastaan kesäkuussa 2015. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi avauskokoonpanossa Belgian kaikissa viidessä ottelussa. Hän teki maalin ottelussa Unkaria vastaan ja syötti kisoissa kaikkiaan neljä maalia.

Venäjän MM-kilpailuissa 2018 Hazard pelasi kuusi ottelua. Hän teki kaksi maalia ottelussa Tunisiaa vastaan sekä jälkimmäisen maalin 2-0-voittoon päättyneessä pronssiottelussa Englantia vastaan.

Hazard on pelannut lokakuun 2019 loppuun mennessä maajoukkueessa 104 ottelua, joissa hän on tehnyt 30 maalia.

# data[].attributes.attachment_link.description
Eden Hazard (s. 7. tammikuuta 1991 La Louvière, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Real Madridia ja Belgian maajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on vasen laitalinkki. Hazardia pidettiin jo nuorena erittäin suurena lupauksena ja häntä verrattiin muun muassa Lionel Messiin, Cristiano Ronaldoon ja Enzo Scifoon.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Koko nimi

Kylian Sanmi Mbappé Lottin

Syntymäaika
20. joulukuuta 1998 (ikä 21)

Syntymäpaikka

Bondy, Ranska

Pelipaikka

hyökkääjä

Pituus

178 senttimetriä

Lempinimi

Donatello

Seura

Seura

Paris Saint-Germain

Pelinumero

7

Junioriseurat

2010-2013

AS Bondy

2013-2015

Monaco

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Maajoukkue

2014-2015

Ranska U17

2

(0)

2016

Ranska U19

11

(7)

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29. helmikuuta 2020.
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 25. marraskuuta 2019. Virheellinen NIMI-arvo

Kylian Sanmi Mbappé Lottin (s. 20. joulukuuta 1998 Bondy, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija ja maailmanmestari, pelipaikaltaan hyökkääjä, joka edustaa Ligue 1:ssä pelaavaa Paris Saint-Germainia.

Mbappé syntyi Bondyssa, Pariisin esikaupunkialueella. Kamerunilaistaustaisen isän ja algerialaisen äidin poika kasvoi alueella, jota varjostivat eriarvoisuus, levottomuudet ja rikokset. Hän aloitti jalkapallouransa paikallisseura AS Bondysta, jota hänen isänsä Wilfried valmensi. Myöhemmin hän liittyi kuuluisaan Clairefontainen junioriakatemiaan, jossa on erikoistuttu valmentamaan ja kehittämään nuoria ranskalaisia jalkapalloilijoita. Lupaavien odotusten ja peliesitysten jälkeen useat ranskalaisseurat olivat kiinnostuneita hankkimaan Mbappén nuorisoakatemiaansa. Muita ranskalaisnuorukaisesta kiinnostuneita olivat muun muassa espanjalalaisseurat Real Madrid ja Valencia. Mbappé kävi myös englantilaisseura Chelsean testeissä 11-vuotiaana ja pelasi jopa yhden ottelun seuran nuorisojoukkueessa. Lopulta hän päätyi Monacon nuorisoakatemiaan.

Kausi 2015-2016

Mbappé teki ensiesiintymisensä seuran edustusjoukkueessa 2. joulukuuta 2015 ottelussa Caenia vastaan. Hän tuli vaihdosta kentälle ottelun 88. peliminuutilla. Hänestä tuli samalla seurahistorian nuorin debytantti edustusjoukkueessa 16 vuoden ja 347 päivän iässä. Ennätys oli aiemmin ollut Thierry Henryn nimissä.

20. helmikuuta 2016 Mbappé teki ensimmäisen maalinsa edustusjoukkueessa ottelussa Troyesia vastaan lisäajalla. Hänestä tuli niin ikään seurahistorian nuorin maalintekijä edustusjoukkueessa 17 vuoden ja 62 päivän iässä. Myös tämä ennätys oli aikaisemmin ollut Henryn hallussa. 6. maaliskuuta 2016 Mbappé allekirjoitti ensimmäisen ammattilaissopimuksensa, joka oli pituudeltaan kolmivuotinen ja ulottui näin vuoteen 2019 asti.

Kausi 2016-2017

Kaudella 2016-2017 Mbappé teki läpimurtonsa Monacon kokoonpanoon. Hän onnistui tekemään 15 maalia Ranskan pääsarjassa ja kuusi maalia Mestarien liigassa. Kaikki kilpailut huomioiden Mbappé sai maalitililleen yhteensä 26 maalia 44 ottelussa. Monaco voitti Ligue 1:n mestaruuden.

Hän teki miesten maajoukkuedebyyttinsä Ranskan kokoonpanossa 25. maaliskuuta 2017.

Hän teki jalkapallon MM-kisoissa 2018 alkusarjan ottelussa maalin Ranskan MM-historian nuorimpana pelaaja (19 vuotta 183 päivää). Hän teki samoissa kisoissa myös kaksi maalia neljännesvälieräottelussa Argentiinaa vastaan, saavutukseen (samassa MM-ottelussa kaksi maalia teini-ikäisenä pelaajana) on pystynyt edellisen kerran brasilialainen Pelé vuonna 1958.

Mbappe lahjoitti vuoden 2018 MM-kisoista saamansa ottelupalkkiot (19 000 euroa ottelua kohti) hyväntekeväisyyteen vammaisten lasten liikuntaan, koska ei halua edustaa maataan rahasta.

Mbappé voitti maailmanmestaruuden Ranskan kanssa Venäjän MM-kisoissa 2018. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi nuoreksi pelaajaksi.

Seurajoukkue

¹ Euroopan kilpailuissa on huomioitu Mestarien liiga sekä Eurooppa-liiga.

Maajoukkue

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Koko nimi Kylian Sanmi Mbappé Lottin Syntymäaika 20. joulukuuta 1998 (ikä 21) Syntymäpaikka Bondy, Ranska Pelipaikka hyökkääjä Pituus 178 senttimetriä Lempinimi Donatello Seura Seura Paris Saint-Germain Pelinumero 7 Junioriseurat 2010-2013 AS Bondy 2013-2015 Monaco Seurat Vuodet Seura O (M) Maajoukkue 2014-2015 Ranska U17 2 (0) 2016 Ranska U19 11 (7) Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 29.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Henkilötiedot

Syntymäaika
28. kesäkuuta 1991 (ikä 28) [1]

Syntymäpaikka

Drongen, Belgia[1]

Pelipaikka

Keskikenttäpelaaja

Pituus

180 senttimetriä

Seura

Seura

Manchester City

Pelinumero

17

Junioriseurat

2003-2005

Gent

2005-2008

Genk

Seurat

Vuodet

Seura

O

(M)

Yhteensä

321

(69)

Maajoukkue

Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. joulukuuta 2019.[2]
Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30. joulukuuta 2019. Nimi-testi OK

Kevin De Bruyne (s. 28. kesäkuuta 1991 Drongen, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laituri. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä, johon siirtyi elokuussa 2015 saksalaisesta VfL Wolfsburgista. Tämän lisäksi hän kuuluu myös Belgian jalkapallomaajoukkueeseen.

De Bruyne edusti juniorina Gentiä ja Genkiä. Genkin edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2008. De Bruyne ehti voittaa joukkueen kolmannen Belgian-mestaruuden kaudella 2010-2011, kunnes Englannin Valioliigan suurseura Chelsea osti hänet tammikuussa 2012 arvioiden mukaan 8,3 miljoonan euron siirtosummalla.

De Bruyne teki Chelsean kanssa viisi ja puoli vuotta kattavan sopimuksen, josta ensimmäiset puoli vuotta hän jatkoi Genkissä lainasopimuksella. Elokuussa 2012 Chelsea lainasi De Bruynen kaudeksi Werder Bremeniin, jossa hän pelasi 33 Bundesliigaottelua, tehden kymmenen maalia ja antaen yhdeksän maalisyöttöä.

Chelseassa De Bruyne ei missään vaiheessa onnistunut vakiinnuttamaan paikkaa pelaavassa kokoonpanossa, ja tammikuussa 2014 hänet myytiin Wolfsburgiin, arviolta 19,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hänet valittiin Bundesliigan parhaaksi pelaajaksi kaudella 2014-2015. Hän teki kauden liigaotteluissa kymmenen maalia ja syotti 21, mikä oli uusi Bundesliigan syöttöennätys. Wolfsburg sijoittui sarjassa toiseksi. Wolfsbug voitti samalla kaudella Saksan cupin ja De Bruyne teki loppuottelun voittomaalin. Hän voitti samana vuonna myös Saksan supercupin. Hän pelasi Wolfsburgissa kaikkiaan 52 pääsarjaottelua, joissa teki 13 ja syötti 27 maalia.

Elokuussa 2015 Manchester City hankki De Bruynen arviolta 75 miljoonan euron siirtosummalla. Hänestä tuli näin Cityn siihenastinen ennätysostos. Hän voitti Cityssä liigacupin 2016. Valioliigassa hän teki avauskaudellaan seitsemän ja syötti yhdeksän maalia. Seuraavalla kaudella hän teki Valioliigassa kuusi maalia ja syötti 21. Kaudella 2017-2018 De Bruyne voitti Valioliigan ja Liigacupin mestaruudet. Hän teki liigakaudella kahdeksan ja syötti 16 maalia. Hänet valittiin Valioliigan tähdistöjoukkueeseen ja kauden toiseksi parhaaksi pelaajaksi.

De Bruyne kärsi lukuisista loukkaantumisista kaudella 2018−2019. Hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua, joissa teki kaksi maalia. Hän voitti Valioliigan, FA-cupin ja Liigacupin mestaruudet.

De Bruyne valittiin Belgian A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran ystävyysotteluun Bulgariaa vastaan toukokuussa 2010. Kentälle hän pääsi ensimmäisen kerran ystävyysottelussa Suomea vastaan saman vuoden elokuussa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Walesia vastaan syyskuussa 2012. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintapelissä Serbiaa vastaan saman vuoden lokakuussa.

Kesän 2014 jalkapallon MM-kisoissa De Bruyne oli isossa roolissa Belgian joukkueessa, kun maa eteni kahdeksan parhaan joukkoon ensimmäistä kertaa 28 vuoteen. Hän pelasi kisoissa neljä ottelua. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi puolivälierissä karsiutuneen Belgian kaikki viisi ottelua.

De Bruyne pelasi kuusi ottelua Belgian saavuttaessa pronssia Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän teki voittomaalin puolivälieräottelussa Brasiliaa vastaan ja hänet valittiin FIFA.comin äänestyksessä kisojen unelmajoukkueeseen.

De Bruyne on pelannut marraskuun 2019 loppuun mennessä Belgian maajoukkueessa kaikkiaan 74 A-maaottelua, joissa hän on tehnyt 19 maalia.

# data[].attributes.attachment_link.description
Henkilötiedot Syntymäaika 28. kesäkuuta 1991 (ikä 28) [1] Syntymäpaikka Drongen, Belgia [1] Pelipaikka Keskikenttäpelaaja Pituus 180 senttimetriä Seura Seura Manchester City Pelinumero 17 Junioriseurat 2003-2005 Gent 2005-2008 Genk Seurat Vuodet Seura O (M) Yhteensä 321 (69) Maajoukkue Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat, päivitetty 30. joulukuuta 2019.[2] Maajoukkueuran tilastot päivitetty 30.