# data[].attributes.body
Materialet virker "gammeldags"...

Materialet præsenterer (kun) én form for analyse

Der mangler lidt om de filmiske virkemidler - der er lidt for meget vægt på "fortællingen", bl.a. beder de eleverne bruge berettermodellen

Bedre end at skrive en stil ville have været at de selv skulle producere en dokumentarfilm.
Giv dem en ipad i hånden og ud film noget!

# data[].attributes.body
tre genretræk for dokumentarfilm:
1. virkelige hændelser
2. det personlige aftryk
3. historiegørelse af virkeligheden
- er dette dækkende?

# data[].attributes.body
gasolin set gennem en linse for at markere at dette er filmede fotos - måske

# data[].attributes.body
Nanook - observerende distance
Ejersbo - tager fat i det svære: sygdom, død, sorg, løfter til afdøde.
Nanook - romantiserer det hårde liv. F.eks. det nøgne barn imellem søde, bløde hundehvalpe. Real life: Der er koldt i Canada, og de hunde er ikke kæledyr.
Begge film skifter ved 10 minutter, og starter ny scene.

# data[].attributes.body
Introducerer med reallyd, håndholdt kamera, også brug af underlægningslyd, en dyster dronelyd. flere nærbilleder, flue på væggen, observerende form. Brug af lydklip fra nyheder og lign. man hører ikke intervieweren.

# data[].attributes.body
Den skildrer noget meget personligt. Instruktøren blander sig ikke umiddelbart, men observerer og fortæller en historie om et menneske, som han måske gerne vil fremstille det. Den benytter sig af forskellige effekter, f.eks. lyden af den tunge vejrtrækning når de går op af bjerget. Det understreger en stemning eller følelse.

# data[].attributes.body
Jeg-dokumentar, handlingen drejer sig godt nok om en død men det er vennernes tur der fokuseres på, underlægningsmusik til at understrege dramatik, det samme gælder Nanook

# data[].attributes.body
Poetisk, en fortælling om "de primitive". Samtidig fortællende, idet den vil vise noget bestemt, nemlig dette folk levevis.

# data[].attributes.body
Glorificering på tekst om eskimoen
Men samtidig fordummende tekst senere i filmen ("den hvide mand.....")
Teksten som mening og holdnings skaber. Vi ser handlingen, showing

# data[].attributes.body
Underlægningsmusik. En rolig obo som introducerende, til tider poetisk tekst der introducerer det næste billede, fungere som en slags voice over. Informerende fremvisning af kort etc. og brug af nye begreber, både for folkefærdet og deres redskaber. Musikken ændrer sig i en mere dramatisk retning når der kommer handling på. Ved mødet med den hvide mand og varebytning bliver musikken mere munter, klaver. Lange indtillinger, minimalt med panorering. Sort-hvid. Fortællende, en miljø og oersonbeskrivelse, senere kommer de konflikter hovedpersonerne skal bakse med...

# data[].attributes.body
Teksten i Nanook fortæller det, billederne viser, hvorimod "Teksten" i Ejersbo ikke illustrerer billederne.
Nanook bruger "Showing", mens der i Ejersbo bliver brugt mere "telling". I Nanook bliver vi både vist og fortalt, om Nanook. Billederne i Ejersbo viser hans venner, der fortæller OM Ejersbo og vennernes tur for at tage afsked med Ejersbo på Kilimanjaro.

# data[].attributes.body
Temaet er den afdøde forfatter, som portrætteres gennem venner, familie, forlægger og kæreste.Indstillingerne er knapt så lange som i Nanook. Den fortalte historie er vigtig her. det er alle venners og bekendtes fortællinger som driver filmen frem. På den måde mange interviews, men unden synlig nterviewer. Billdesiden er både close-up på de interviewede og landsskbasoptagelser fra Afrika. Der er to historier i historien. Portrættet gennem interviews og det slidsomme projekt med at bære den afdøde forfatters aske op på toppen af bjerget. Musikke indgår engang imellem, men er slet ikke bærende på samme måde som i Nanook

# data[].attributes.body
Lange indstillinger, korte sekvenser. Ingen tale, men tekst, som kort fortæller om det, som vi nu bliver præsenteret for. Musikken, som er med hele vejen, anvendes til understrege temaet