# data[].attributes.body
Середньопалеолітична багатошарова стоянка в Криму. Розташована у Старосіллі — східній околиці Бахчисарая, в урочищі Канли-Дере.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Старосільська стоянка - середньопалеолітична багатошарова стоянка в Криму. Розташована у Старосіллі - східній околиці Бахчисарая, в урочищі Канли-Дере.

Пам'ятку досліджували у 1952-1956 рр. і у 1993-1995 рр. Артефакти з кременя: гостроконечники, скребла, листоподібні двобічні вістря, зубчасті й виїмчасті знаряддя, дископодібні та безсистемні нуклеуси. Серед викопної фауни домінує гідрунтиновий кінь ( Equus hydruntinus), також є сайгак ( Saiga tatarica), олені ( Cervus elaphus, Cervus sp.) та ін.

За Олександром Формозовим це стоянка епохи мустьє, на якій люди жили безперервно протягом тисячоліть; кремнева індустрія гомогенна (мустьє з двобічними знаряддями).

Науковою сенсацією стало знайдене 1953 року начебто синхронне стоянці поховання дворічної дитини, яка була визначена як перехідний тип між неандертальцями і Homo sapiens.

За Е. Марксом та його колегами, пам'ятка характеризується таким чином. На стоянці визначено 4 різновікові археологічні шари, які належать до останнього льодовикового періоду (приблизно 100-40 тис. років тому) і групуються у 2 різних типи індустрій: тип Старосілля кримської мікокської традиції (шари 1, 2 і 4) і тип зубчастого середнього палеоліту типу нижнього шару Киїк-Коби (3-й шар).

Славетна "Старосільська дитина" насправді є впускним похованням, здійсненим за мусульманським обрядом у ранньомодерний час, - так само, як і інші поховання людей, відкриті на стоянці в 1990-х рр. Ці поховання, скоріше за все, є частиною кладовища 17-18 ст., давно відомого у гирлі яру Канли-Дере.

Демиденко Ю. Е. Старосілля // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2003-2019. - ISBN 966-00-0632-2.

# data[].attributes.attachment_link.title
Старосільська стоянка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Старосільська стоянка - середньопалеолітична багатошарова стоянка в Криму. Розташована у Старосіллі - східній околиці Бахчисарая, в урочищі Канли-Дере. Пам'ятку досліджували у 1952-1956 рр. і у 1993-1995 рр. Артефакти з кременя: гостроконечники, скребла, листоподібні двобічні вістря, зубчасті й виїмчасті знаряддя, дископодібні та безсистемні нуклеуси.

# data[].attributes.location_name
Житомирська, Стоянка, Киевская область

# data[].attributes.headline
Житомирська, Стоянка, Киевская область

# data[].attributes.subject
Житомирська, Стоянка, Киевская область

# data[].attributes.body
Археологічна пам'ятка, стоянка-майстерня відкритого типу. Розташована на околиці села Городище Черняхівського району Житомирської області. Її відкрив і дослідив В.Місяць (1959).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Житомирська стоянка - археологічна пам'ятка, стоянка-майстерня відкритого типу. Розташована на околиці села Городище Черняхівського району Житомирської області. Її відкрив і дослідив В.Місяць (1959). Археологічний матеріал відкладався тут у проміжок часу від пізнього рису до раннього в'юрму. Крем'яна колекція налічує близько 6 тис. виробів, вкритих патиною різної щільності. За цим критерієм тут можуть бути виділені такі три комплекси - один пізньоашельський і два мустьєрських. Загальною їхньою рисою є високий індекс двобічної обробки знарядь та їх макролітичні розміри. В типології виробів між комплексами відчутні відміни еволюційного характеру: ашельські типи знарядь витісняються мустьєрськими, удосконалюються їхні форми, помітнішою стає спеціалізація. Техніка розщеплення типова для раннього палеоліту: безсистемна й радіальна, хоча є й леваллуазькі форми. Всі три комплекси генетично пов'язані між собою і належать до індустрій так званого східного мікоку.

Месяц В. А. Житомирская раннепалеолитическая стоянка. "Краткие сообщения Института археологии АН УССР", 1962, вып. 12;

Кухарчук Ю. В. Ашельский комплекс Житомирской стоянки. В кн.: Раннепалеолитические комплексы Евразии. Новосибирск, 1992;

Кухарчук Ю. В. Мустьерские комплексы Житомирской стоянки и их соотношение с индустрией Рихты. "Археологический альманах", Донецк, 1995, № 4.

# data[].attributes.attachment_link.title
Житомирська стоянка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Житомирська стоянка - археологічна пам'ятка, стоянка-майстерня відкритого типу. Розташована на околиці села Городище Черняхівського району Житомирської області. Її відкрив і дослідив В.Місяць (1959). Археологічний матеріал відкладався тут у проміжок часу від пізнього рису до раннього в'юрму. Крем'яна колекція налічує близько 6 тис. виробів, вкритих патиною різної щільності.

# data[].attributes.location_name
Радомишль, Житомирская область

# data[].attributes.headline
Радомишль, Житомирская область

# data[].attributes.subject
Радомишль, Житомирская область

# data[].attributes.body
Загальна назва чотирьох пізньопалеолітичних стоянок (Радомишль І, ІІ, ІІІ та IV), що знаходяться на північній околиці міста Радомишля Житомирської області.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Радомишльська стоянка - загальна назва чотирьох пізньопалеолітичних стоянок (Радомишль І, ІІ, ІІІ та IV), що знаходяться на північній околиці міста Радомишля Житомирської області, яка серед місцевого населення зветься "Звіринець". Пам'ятка розташовується на рівнинному плато лівого берега річки Тетерів. Займає невелике піднесення, складене дніпровською мореною, перекритою супіщано-суглинистими відкладами.

Стоянки були досліджені впродовж 1956-1965 років видатним українським вченим-археологом, доктором історичних наук, професором Іваном Гавриловичем Шовкоплясом (1921-1997). На підставі типології кремінних виробів він відніс їх до ранньої доби пізнього палеоліту. Зокрема, вчений відзначив наявність тут як середньопалеолітичних мустьєрських, так і пізньопалеолітичних знарядь, зокрема окремих "оріньякських" форм, а також різців, великих пластин і вістер з круговою ретушшю. На стоянці Радомишль і були знайдені шість розташованих півколом округлих скупчень великих кісток мамута, що були інтерпретовані як залишки конічних споруд. Вони залягали в суглинках на глибині 50-60 см. Дві радіовуглецеві дати свідчать про існування пам'ятки близько 19 тис. років тому.

Важливе наукове значення Радомишльських стоянок полягає у тому, що вони засвідчили досить раннє заселення людьми багнистого регіону Києво-Житомирського Полісся.

Шовкопляс І. Г. Палеолітична стоянка Радомишль (Попереднє повідомлення) // Археологія. - 1964. - Т. ХVІ. - С. 89-102.

Шовкопляс И. Г. Радомышльская стоянка - памятник начальной поры позднего палеолита // Стратиграфия и периодизация палеолита Восточной и Центральной Европы. - М., 1965б. - С.104-116.

Д. Ю. Нужний. Радомишльська стоянка, Радомишль I-IV [Архівовано 27 листопада 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2012. - Т. 9 : Прил - С. - С. 115. - 944 с. : іл. - ISBN 978-966-00-1290-5.

Кононенко О. М. Крем'яні знаряддя верхньопалеолітичної стоянки Радомишль І: типологічна специфіка та її інтерпретація // Матеріали та дослідження Археологічного музею ІА НАН України. Археологія і давня історія України. - Вип. 3 (16). - Київ, 2015. - С. 35-64.

Кононенко О. М. Вістря верхньопалеолітичної стоянки Радомишль І: Техніко-типологічна характеристика // С. Н. Бибиков и первобытная археология. (Отв. ред.) Васильев С. А., Кулаковская Л. В. - СПб.: ИИМК РАН, 2009 - С. 168-176.

Кононенко О. Н. Перфораторы верхнепалеолитической стоянки Радомышль І // Каменный век: от Атлантики до Пацифики. Хлопачев Г. А., Васильев С. А. (ред.). - СПб: МАЭ РАН; ИИМК РАН, 2014. - С. 128-145.

Кононенко О. М. Різці верхньопалеолітичної стоянки Радомишль І: технологія, типологія, статистика. // Даследаванні каменнага і бронзавага вякоў. Да юбілеяў У. Ф. Ісаенкі і М. М. Чарняўскага. (Матэрыялы па археалогіі Беларусі, 18). Ред.: В. Л. Лакіза, М. М. Крывальцэвіч. - Мінск: "Беларуская навука", 2010. - С. 45-55.

Енциклопедія українознавства : Словникова частина : [в 11 т.] / Наукове товариство імені Шевченка ; гол. ред. проф., д-р Володимир Кубійович. - Париж - Нью-Йорк : Молоде життя, 1955-1995.

Молодико В. Знахідки на околиці Радомишля [Архівовано 5 березня 2016 у Wayback Machine.].

Радомишльська стоянка - пам'ятка світового значення [Архівовано 27 листопада 2016 у Wayback Machine.].

Як було відкрито Радомишльську стоянку первісної людини [Архівовано 10 березня 2016 у Wayback Machine.].

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Радомишльська стоянка — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
Глиняни, Львовская область

# data[].attributes.headline
Глиняни, Львовская область

# data[].attributes.subject
Глиняни, Львовская область

# data[].attributes.body
Археологічна стоянка пізнього палеоліту. Розташована біля міста Глиняни (Золочівський район, Львівська область).  Під час розкопок у 1922-1924 роках тут знайшли елементи пізнього палеоліту.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Глинянська стоянка — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
вулиця Куличівка, Кременец, Тернопольская область

# data[].attributes.headline
вулиця Куличівка, Кременец, Тернопольская область

# data[].attributes.subject
вулиця Куличівка, Кременец, Тернопольская область

# data[].attributes.body
Археологічна стоянка періоду пізнього палеоліту. Розташована в північно-західній частині м. Кременець. Відкрита у 1937 році О. М. Цинкаловським.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Фонд Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Учасники проектів Вікімедіа

# data[].attributes.attachment_link.title
Куличівка — Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Матеріал з Вікіпедії — вільної енциклопедії.

# data[].attributes.location_name
Амвросиевка, Донецкая область

# data[].attributes.headline
Амвросиевка, Донецкая область

# data[].attributes.subject
Амвросиевка, Донецкая область

# data[].attributes.body
археологічна пам'ятка, пізньопалеолітична стоянка, відкрита В. Євсєєвим в 1935 році біля міста Амвросіївки Донецької області.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Амвро́сіївська стоя́нка і кістковище бізонів - археологічна пам'ятка, пізньопалеолітична стоянка, відкрита В. Євсєєвим в 1935 році біля міста Амвросіївки Донецької області. Розташована у верхів'ї балки Казенної, притоці Кринки.

Основні розкопки проводив 1940 і 1949 Іван Підоплічко і Павло Борисковський. В 1980-1990-ті досліджувалася О. Кротовою.

Загальна відкрита площа - 450 м². Датується середнім періодом пізнього палеоліту - 18-19 тисяч років тому. Кістковище розташоване на схилі балки у давній вимоїні. Товщина культурного шару 0,2-1,0 м, місцями до 1,5 м. Він містив кістки бізонів (500-1000 особин), кістяні вістря до списів та крем'яні мікроліти-вкладки до них, мушлю, червону вохру. Більшість крем'яних виробів мала сліди різання м'яса, обробки кістки та рогу. Кістковище інтерпретується як місце загінного полювання на бізонів та оброблення мисливської здобичі. Поблизу кістковища виявлено кілька місць, де жителі стоянки виготовляли крем'яні і кістяні знаряддя.

Стоянка розташована за 200 м від кістковища на платоподібному мисі. Основний горизонт культурних залишків залягав у сірувато-бурому суглинку на глибині 0,35-0,65 м та містив сліди інтенсивної обробки кременю - знаряддя праці, відходи виробництва, фрагменти кістяних вістрів до списів, прикраси з каменю та викопних закам'янілостей червону та жовту вохру, сліди використання вогню, дрібні фрагменти кісток бізонів. Стоянка інтерпретується як сезонний базовий табір мисливців на бізонів. За характером обробки кременю належить до орін'яко-граветської культурно-технологічної традиції. Певні аналогії їй знаходять у комплексі стоянки Нововолодимирівка II у Нижньому Подніпров'ї.

Амвросіївська стоянка - єдина відома в Європі і Азії палеолітична стоянка, яка підтверджує існування колективного загонного полювання в пізньому палеоліті.

Євсєєв В. М. Палеолітична стоянка Амвросіївка. В кн.: Палеоліт і неоліт України, т. 1. К., 1947

Борисковский П. И. Палеолит Украины. "Материалы и исследования по археологии СССР", 1953, т. 40

Krotova A.A., Belan N.G. Amvrosievka - A Unique Upper - Paleolithic Site in Eastern Europe. В кн.: From Kostenki to Clovic: Upper Paleolithic - Paleo-Indian adaptations. New York, 1993.

# data[].attributes.attachment_link.title
Амвросіївська стоянка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Амвро́сіївська стоя́нка і кістковище бізонів - археологічна пам'ятка, пізньопалеолітична стоянка, відкрита В. Євсєєвим в 1935 році біля міста Амвросіївки Донецької області. Розташована у верхів'ї балки Казенної, притоці Кринки. Основні розкопки проводив 1940 і 1949 Іван Підоплічко і Павло Борисковський. В 1980-1990-ті досліджувалася О. Кротовою. Загальна відкрита площа - 450 м².

# data[].attributes.body
Двошарове середньопалеолітичне поселення в гроті на річці Зуя в Білогірському районі Криму. Киїк-Коба є найдавнішою пам'яткою неандертальського поселення на території України.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ки́їк-Ко́ба ("Дика печера") - двошарове середньопалеолітичне поселення в гроті на річці Зуя в Білогірському районі Криму. Киїк-Коба є найдавнішою пам'яткою неандертальського поселення на території України.

Грот Киїк-Коба утворився під впливом просочування ґрунтових вод і вивітрювання. Грот знаходиться під карнизом високого плоскогір'я одного з відрогів Довгоруківської яйли, на висоті близько 90 м над гірською річкою Зуя, на її правому березі за 25 км на схід від Сімферополя. Грот схований у лісових заростях і серед скелястих обвалів. Недалеко від грота є джерело.

Пам'ятку відкрив і досліджував Гліб Бонч-Осмоловський в 1924-1926. У нижньому культурному шарі (ранньо мустьєрський час) знайдені невеликі крем'яні знаряддя, кістки тварин - гігантського й шляхетного оленя, сайги, диких коней, осла й інших. Виявлені також залишки стінки, спорудженої в мустьєрський час для захисту мешканців грота від холодних вітрів. Збереглися сліди древніх вогнищ: у нижньому шарі виявлений одне вогнище, у верхньому - три очажка. Усюди в границях житлової площі зустрічаються розколотий кремінь, знаряддя, кістки тварин, вугіллячка.

У видовбаному в скелястому дні грота заглибленні знайдене поховання неандерталки так званого класичного типу, що лежала на правому боці зі злегка підігнутими ногами (збереглися кості стіп, гомілки, кисті й зуб). Поблизу розташовувалося поховання однорічної дитини, теж покладеної у скорченому, "утробному" положенні. Подібні поховання зустрічаються й на інших найдавніших стоянках Криму.

Мешканці обох шарів Киїк-Коби полювали на велетенського та благородного оленів, коня, віслюка, сайгака тощо, виготовляли кременеві знаряддя - гостроконечники, скребла, ножі

Під час існування поселення верхнього шару (бл. 60 тис. років тому) був побудований штучний заслін, який поліпшив умови існування в гроті.

Належить до пам'яток східноєвропейського пара-мікока разом з такими стоянками: Орел, Ільська, Суха Мечетка, Баракаївська, Киїк-Коба IV, Пролом I, Буран-Кая-III, ГАБО, Старосілля, Ріпічени-Ізвор і інші. Культура стоянки Мира має більша подібність із киїк-кобинською індустрією Східного Криму, підстава чого вбачається в технології (відщіпове розщеплення, технологія двосторонньої заготівлі) і типології (специфічні типи конвергентних знарядь двосторонньої обробки й виробів на відколах). Датування останніх виробів - близько 28,000 року до РХ. Після цього археологічні пам'ятки на території Криму маловідомі до 18,000 р. до РХ. Вбачається міграція населення, що асоціювалася з Киїк-коба на північ через дніпровську стоянку Орел, і початок ними Стрілецької культури.

# data[].attributes.attachment_link.title
Киїк-Коба - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Ки́їк-Ко́ба ("Дика печера") - двошарове середньопалеолітичне поселення в гроті на річці Зуя в Білогірському районі Криму. Киїк-Коба є найдавнішою пам'яткою неандертальського поселення на території України. Грот Киїк-Коба утворився під впливом просочування ґрунтових вод і вивітрювання.

# data[].attributes.location_name
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.headline
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.subject
Королівська стоянка, Закарпатская область

# data[].attributes.body
Найдавніша людська стоянка в Центральній і Східній Європі, якій приблизно 1 млн. років.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виноградовский

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
закарпатская

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
туристический

# data[].attributes.attachment_link.title
Королево - найдавніша стоянка первісних людей/Обзоры, статьи, публикации/Вилок/Виноградовский район/Закарпатская обл./Туристический портал Rest4U

# data[].attributes.attachment_link.description
Королево - найдавніша стоянка первісних людей на Україні Закарпаття відоме своїм надзвичайно своєрідним і древнім минулим. Серед пам'яток старовини є дуже цікавою й оригінальною, навіть у європейському масштабі, багатошарова стоянка первісних людей поблизу селища Королево Виноградівського р-ну. Пам'ятка була відкрита в 1974 р. археологічною експедицією під керівництвом В. Гладиліна.

# data[].attributes.location_name
вулиця Кирилівська, Киев

# data[].attributes.headline
вулиця Кирилівська, Киев

# data[].attributes.subject
вулиця Кирилівська, Киев

# data[].attributes.body
Відкрили кирилівську стоянку у 1893 році. Вік знайдених там пам`яток сягає 20 тисяч років. Основним заняттям мешканців стоянки було полювання.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Національний музей історії України

# data[].attributes.attachment_link.title
Києво-Кирилівська стоянка. Орнаментовані фрагменти бивнів мамонта

# data[].attributes.location_name
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.headline
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.subject
Мізинська стоянка, Черниговская область

# data[].attributes.body
Поселення мисливців на мамонтів. У поселенні було виявлено рештки більш ніж як 100 мамонтів. У цьому поселені люди жили більш ніж 20 тис. років тому. Мешкало там близько 50 осіб.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мі́зинська стоя́нка - пам'ятка археології в Україні. Розташована на Сіверщині, поблизу села Мізин ( Коропський район, Чернігівська область). Належить до пізнього палеоліту, датується близько 18 000 років до н. е. Тут знайдено першу у світі колекцію давніх музичних інструментів.

Ім'ям мізинської стоянки названа культура східного гравету - мізинська культура. Археологи також класифікують культуру як ранню мадленську культуру.

Восени 1907 року на подвір'ї козака Кошеля з села Мізин було знайдено якісь великі кістки. Новина швидко поширилася і зацікавила археологів. Як з'ясувалося згодом, тут було поселення давніх людей (кроманьйонців доби пізнього палеоліту). За сторічний період досліджень археологи відкопали п'ять круглих жител діаметром близько семи метрів і площею до 25 м². Ці куполоподібні житла були схожі на "чуми" північних народів: споруджені з дерев'яних жердин, вкритих шкірами тварин, а ззовні обкладені тваринними кістками та рогами. Поблизу них було місця обробки каменю та кісток.

Крім житлових і господарських споруд на цій території знайдено чимало оригінальних високохудожніх виробів з бивня мамота: скульптури-ідоли, стилізовані жіночі статуетки, фігурки тварин, пташок, браслети, прикрашені орнаментами. Один із браслетів вкритий першим відомим зображенням меандру, інший - вкритий першим відомим свастичним зображенням. Геометричні орнаменти виконані червоною вохрою і глибоким різьбленням на кістках мамонта. Вважається, що браслети були виготовлені із прямих пластин ікла мамута, що були зігнуті у невідомий спосіб.

Безцінною знахідкою на Мізинській стоянці є дивні вироби з кісток (також з орнаментом), що являють собою музичні інструменти, які застосовувалися для супроводу танців. До так званих звучних інструментів належить також "шумлячий" мізинський набірний браслет, який складається з п'яти окремих незамкнених кілець. Це своєрідні кастаньєти, які поки що є єдиним свідченням про наявність танців у палеолітичній культурі Східної Європи[джерело? ].

Стоянка була заселена в зимовий час, тут активно полювали на звіра. У Мізині виявлені не тільки кістки вовка і песця, а й собаки. N. Benecke писав, що два черепа вовка з Мізина можуть розглядатися приналежними вовкам на початковій стадії одомашнення.

Сім років життя (1954-1961) присвятив дослідженню Мізинської стоянки відомий український археолог Шовкопляс Іван Гаврилович. Результати тривалих досліджень він підсумував у монографії "Мезинская стоянка". (Киев: Наук. думка, 1965).

Досліджувалася Ф. К. Вовком, Л. X. Чикаленком, В. Є. Куриленком та інші.

Пам'ятка археології "Мізинська стоянка" розташована на території Мезинського національного природного парку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мізинська стоянка - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Мі́зинська стоя́нка - пам'ятка археології в Україні. Розташована на Сіверщині, поблизу села Мізин ( Коропський район, Чернігівська область). Належить до пізнього палеоліту, датується близько 18 000 років до н. е. Тут знайдено першу у світі колекцію давніх музичних інструментів. Ім'ям мізинської стоянки названа культура східного гравету - мізинська культура.