# data[].attributes.body
Prva bitka kod rijeke Marne bila je ključna bitka Prvog svjetskog rata, koja se odigrala od 5. rujna do 12. rujna 1914. godine na Zapadnom bojištu. U toj bitci su se sukobile snage Njemačke s jedne strane, i snage Francuske zajedno s britanskom vojskom s druge strane. Uzrok bitke bio je njemački plan da brzo probiju francusku obranu i zauzmu Pariz, što bi im omogućilo brz i odlučujući kraj rata na Zapadnom bojištu. Njemačka vojska bila je uvjerena da će brzo osvojiti Francusku, no vojske su se sudarile kod rijeke Marne kako bi zaustavile njihov prodor. Ukupno je u bitci sudjelovalo oko milijun vojnika s obje strane, a sukobi su bili vrlo žestoki i iscrpljujući. Tijekom sedam dana trajanja bitke, francuske i britanske trupe su uspjeli organizirati snažan otpor i čak izvršiti protunapad, što je zaustavilo njemački napredak. Bitka se odigravala u teškim uvjetima, s velikim gubicima i brojnim žrtvama. Vojnici su se borili u rovovima, a fronta se nije znatno pomicala, što je postavilo temelje rovovskog rata koji je obilježio ostatak Prvog svjetskog rata. Posljedice bitke bile su značajne, jer je zaustavljena njemačka invazija na Francusku i time spriječen brz kraj rata na Zapadu. Time je rat ušao u dugotrajnu fazu iscrpljivanja i rovovskog ratovanja. U bitci je ukupno stradalo više od milijun ljudi, uključujući poginule, ranjene i nestale vojnike. Iako je završila bez jasnog pobjednika, njemačke snage su morale povući se, što se smatra taktičkim porazom za njih, a za francusko-britanske trupe važnom pobjedom koja je spriječila pad Pariza i omogućila nastavak otpora. Ova bitka pokazala je koliko će Prvi svjetski rat biti krvav i dugotrajan sukob, a iako je završila bez odlučujućeg napretka, imala je ključnu ulogu u oblikovanju tijeka cijelog rata. O ovoj bitci postoji jedna zanimljivost, a odnosi se na taksije kojima su Francuzi u Parizu pomogli u brzom premještanju trupa oko bojnog polja. Ti su taksiji postali poznati kao 'taksiji s Marne' i postali su simbol francuske volje za pobjedom u ratu. Ovo je bila prva velika bitka u kojoj su izviđački avioni korišteni za otkrivanje neprijateljskih vojnih položaja. To je igralo ključnu ulogu u pomaganju saveznicima da postave trupe i dobiju bitku.

# data[].attributes.body
Bitka kod Verduna je trajala od 21. veljače do 18. prosinca 1916. godine i bila je simbol iscrpljujuće rovovske borbe. Bitka se odigrala na Zapadnom bojištu, u Francuskoj, a sukobile su se francuske protiv njemačkih snaga. Bitka kod Verduna bila je dio šire njemačke strategije da se povrijedi moral Francuske i natjera na povlačenje iz rata. Nijemci su odabrali Verdun, jer je bio simbol francuske hrabrosti i ponosa. Smatrali su da bi, ako uspiju uništiti francusku vojsku i zauzeti Verdun, mogli slomiti volju Francuze za borbom. Njemačka vojska je nažalost planirala ogromne ljudske gubitke od strane Francuza, s ciljem da iscrpe njihovu vojsku. U bitci je sudjelovalo oko 700.000 vojnika s obje strane, s 300.000 Francuza i 400.000 Nijemaca. Bitka je bila dugotrajna i iscrpljujuća, s mnogim vojnicima koji su pretrpjeli teške uvjete, što je uključivalo rovske borbe, iscrpljujuće napade i protuudare. Bitka je započela 21. veljače 1916., kada su Nijemci započeli težak topnički napad na francuske položaje u okolici Verduna. Korištene su ogromne količine topništva, s ciljem da se unište francuske obrambene linije i prisile francuske snage na povlačenje. Francuzi su se borili za svaku stopu zemlje, a general Philippe Pétain postao je ključna figura, obećavši da “Verdun neće pasti”. Bojna linija bila je pod stalnim napadima, a bitka se pretvorila u neprekidnu rovovsku borbu, gdje je zemlja bila prekrivena rovovima, zaklonima, ruševinama i trupovima. Borbe su bile neprestane i izuzetno brutalne. Nijemci su uspjeli zauzeti nekoliko francuskih položaja, no Francuzi su se neumorno vraćali i ponovno zauzimali izgubljene teritorije. Za razliku od drugih bitaka, koje su bile više ili manje koncentrirane u vremenu, bitka kod Verduna trajala je gotovo 10 mjeseci, sve do prosinca 1916., kada su obje strane bile iscrpljene. U prosincu su Nijemci počeli povlačiti svoje trupe, jer su postali svjesni da nisu postigli nikakvu odlučujuću prednost, a Francuzi su uspjeli zadržati Verdun. Bitka kod Verduna bila je iznimno krvava, s otprilike 700.000 žrtava, od kojih je oko 350.000 bilo poginulih, ranjenih ili nestalih. Francuzi su pretrpjeli oko 350.000 gubitaka, dok je njemačka vojska izgubila oko 250.000 vojnika. Ovi gubici uključuju i vojnike koji su bili ranjeni, nestali ili zarobljeni. Bitka kod Verduna imala je ogromne psihološke i strateške posljedice. Za Francusku je to bila pobjeda u smislu održavanja Verduna, ali je istovremeno značila velike ljudske žrtve. Francuska vojska bila je iznimno iscrpljena, ali je odolijevala. Verdun je postao simbol borbe i žrtve za Francusku, a sam grad je postao mjestom sjećanja na poginule vojnike. S druge strane, za Njemačku, bitka je bila strateški neuspjeh. Iako su uspjeli napraviti velike gubitke, nisu uspjeli slomiti moral Francuza niti zauzeti Verdun. Njemačka vojska bila je također iscrpljena, a bitka se pokazala kao jedan od faktora koji su kasnije doveli do dugotrajnog zastoja na Zapadnom bojištu.

Bitka kod Verduna završila je francuskom pobjedom. Iako su Nijemci uspjeli postići neke početne uspjehe, nisu uspjeli osvojiti Verdun niti izmoriti francusku vojsku do kraja. U prosincu 1916. godine, nakon deset mjeseci borbi, Nijemci su bili prisiljeni povući se, a Francuzi su uspješno obranili grad i simbolički potvrdili svoju otpornost. Verdun je ostao pod francuskom kontrolom do kraja rata.

# data[].attributes.body
Bitka kod rijeke Somme bila je jedna od najkrvavijih i najpoznatijih bitaka Prvog svjetskog rata, koja se odigrala na Zapadnom bojištu u Francuskoj. Bitka je trajala od 1. srpnja do 18. studenog 1916. godine i bila je veliki sukob između Britanske i Francuske vojske, te Njemačke vojske. Ova bitka postala je simbol užasa rata i nesrazmjernih gubitaka, te je imala dalekosežne političke i vojničke posljedice. Bitka kod Somme bila je dio šire strategije da se probije njemački obrambeni sustav na Zapadnom bojištu i stvore uvjeti za eventualni proboj prema Parizu, kao i smanjenje njemačkog pritiska na Francusku. Početak bitke usmjeren je na oslobađanje teritorija u Sjevernoj Francuskoj, kao i na ublažavanje pritiska s druge strane fronta, gdje je Francuska bila angažirana u bitci kod Verduna. Plan je bio ostvariti odlučujuću pobjedu i natjerati Njemačku na povlačenje.

Bitka kod Somme bila je ogroman sukob, u kojem je sudjelovalo oko 3 milijuna vojnika. Britanska i francuska vojske imala je približno 2 milijuna vojnika, dok je njemačka vojska brojala oko 1 milijun vojnika. To je činilo bitku jednom od najvećih sukoba Prvog svjetskog rata. Bitka je započela 1. srpnja 1916. godine, s masivnim topničkim bombardiranjem koje je trajalo tjednima, a cilj je bio oslabiti njemačke obrambene linije. Napadi su uslijedili odmah nakon početnog bombardiranja, ali njemačka obrana bila je izuzetno otporna, a mnogi napadi završavali su velikim gubicima, jer nisu uspjeli probiti njemačke rovove. Napadi su bili sporadični i skupi, a bez dovoljno napredovanja, borbe su se pretvorile u rovovsku bitku, s minimalnim pomacima na bojištima. Međutim, gubitci su postajali sve veći do kraja kolovoza, zbog čega su Britanci odlučili uvesti novu tehnologiju na bojište — tenkove. Tenkovi su bili primitivna, ali inovativna vozila koja su, unatoč svojoj sporosti i ranjivosti, postala važan faktor u napadu. 13. rujna 1916. godine, 50-ak tenkova krenulo je u napad. Od tih 50, 7 se pokvarilo, 17 je uništeno ili zapelo, dok ih se 25 čudno kotrljalo naprijed. Neki su bili uništeni od granata, ali su mnogi zauzeli ciljeve za manje od pola sata. Ovaj uspjeh bio je izvanredan, s obzirom na udaljenost ciljeva, brzinu tenkova i prisutnost neprijatelja.

Unatoč novoj tehnologiji, napadi su se nastavili sporim tempom, a veliki napori nisu donijeli odlučujuće promjene na bojištima. Njemačka vojska nastavila je pružati žestok otpor, dok su Britanci i Francuzi pretrpjeli ogromne gubitke, s minimalnim pomacima na terenu. Bitka kod Somme imala je ogromne posljedice za sve strane uključene u sukob. Iako je napad tenkovima pomogao u zauzimanju 193 km² teritorija, cijena tih pomaka bila je izuzetno visoka. Ukupni gubici bili su katastrofalni: Britanci i vojnici kolonija imali su 415.000 žrtava, Francuzi su izgubili 195.000 vojnika, a Njemačka vojska više od 500.000 vojnika. Ovi podaci čine Sommu najkrvavijom bitkom Prvog svjetskog rata. Bitka nije donijela odlučujući pomak, ali je pokazala besmislenost rovovskog ratovanja i neizbježnu smrtonosnost tih taktika. Ova bitka također je postavila temelje za daljnje korištenje tenkova u ratu, iako su ti primitivni modeli i dalje imali značajne tehničke nedostatke. Bitka kod Somme završila je 18. studenog 1916. godine bez odlučujuće pobjede, ali s malim pomacima u teritorijalnom smislu. Napadi su uspjeli osvojiti oko 12 km teritorija, ali nikada nisu probili glavne njemačke obrambene linije. Bitka je završena s velikim gubicima na obje strane, pokazala je nesrazmjerne ljudske žrtve u rovovskom ratovanju i dala jasnu sliku užasa rata, gdje su napadi na dobro ukopane vojnike često završavali neuspjehom i teškim gubicima. Bitka kod Somme ostala je simbol besmislenog krvoprolića Prvog svjetskog rata, gdje su moderni vojnici i taktike naišli na neprirodne uvjete rovovskog ratovanja s minimalnim pomacima na bojištima. Unatoč velikim žrtvama, bitka nije promijenila tok rata u ključnom smjeru, ali je pomogla da se održava pritisak na njemačke snage do kraja rata.

# data[].attributes.body
Bitka na Galipolju bila je jedna od najkrvavijih i najtežih bitaka Prvog svjetskog rata, a trajala je od 25. travnja 1915. do 9. siječnja 1916. godine u današnjoj Turskoj na Balkanskom (Solunskom) bojištu. U toj bitci ratovale su snage Antante (Velika Britanija, Francuska, Australija, Novi Zeland, Crna Gora, Japan, Rusija) protiv Osmanskog Carstva koje je bilo na strani Centralnih sila (Austro-Ugarska, Njemačka, Italija, Bugarska). Antanta je željela osvojiti Dardanele, uski morski prolaz u Turskoj, kako bi otvorili pomorski put prema Rusiji, svom savezniku i prisilili Osmansko Carstvo da izađe iz rata. Planirali su zauzeti Carigrad (današnji Istanbul) i time slomiti Osmansko Carstvo iznutra. U bitci je ukupno sudjelovalo oko 1,5 milijuna vojnika. Bitka je započela neuspješnim pomorskim napadom brodova Antante u veljači i ožujku 1915., tijekom kojeg su mnogi brodovi potopljeni zbog jake topničke obrane Osmanskog Carstva. Nakon tog neuspjeha, sile Antante su 25. travnja 1915. pokrenule kopneni desant (vojna akcija u kojoj se vojnici iskrcavaju s brodova na obalu) na poluotok Galipolje, s glavnim iskrcavanjem kod mjesta Anzac Cove, gdje su se borili vojnici iz Australije i Novog Zelanda. Bitka se brzo pretvorila u rovovski rat, s teškim uvjetima – ekstremne vrućine, bolesti, glad i stalne borbe bez pomaka na bojištu. Napadi i protuudarci trajali su mjesecima, ali nijedna strana nije uspjela ostvariti odlučujuću prednost. Krajem 1915. godine vodstvo Antante je odlučilo da je kampanja neuspješna te su počeli tajno povlačenje, koje je završeno 9. siječnja 1916. godine. Time je Osmansko Carstvo ostvarilo pobjedu. Bitka je bila iznimno krvava. Ukupno je bilo više od 500.000 žrtava, oko 250.000 ratnika Antante i 250.000 ratnika Osmanskog Carstva. Među njima je oko 111.000 vojnika poginulo, dok su ostali bili ranjeni ili nestali. Bitka na Galipolju imala je velike posljedice. Antanta nije uspjela otvoriti put prema Rusiji, a Osmansko Carstvo je ostalo u ratu. Bio je to velik poraz za Antantu, koji je utjecao na moral i političke odluke. U Osmanskom Carstvu bitka je pak ojačala nacionalni ponos, posebno jer se u njoj istaknuo Mustafa Kemal (kasnije poznat kao Atatürk), koji će kasnije postati osnivač moderne Turske. U Australiji i Novom Zelandu, bitka je postala simbol nacionalne hrabrosti, pa se 25. travnja i danas obilježava kao ANZAC (Australian and New Zealand Army Corps) Day.

# data[].attributes.body
Bitka kod Tannenberga bila je jedna od najvažnijih bitaka na Istočnom bojištu tijekom Prvog svjetskog rata. Trajala je od 23. kolovoza do 30. kolovoza 1914. godine, samo nekoliko tjedana nakon početka rata. Odvijala se u gradu Tannenbergu u današnjoj Poljskoj na Istočnom bojištu. U toj bitci borile su se njemačke snage protiv Rusije. Uzrok bitke bio je u tome što je Njemačka planirala prvo poraziti Francusku na Zapadu, a zatim se okrenuti protiv Rusije. Međutim, Rusija je iznenađujuće brzo mobilizirala svoju vojsku i napala njemački teritorij – istočnu Prusku. Zbog toga je Njemačka bila prisiljena brzo preusmjeriti vojne snage na Istočni front kako bi se obranila. U bitci je sudjelovalo oko 150.000 njemačkih i 230.000 ruskih vojnika. Njemačku vojsku vodili su general Paul von Hindenburg i Erich Ludendorff, dok je rusku vojsku vodio general Aleksandar Samsonov. Njemačka vojska je iskoristila željeznički prijevoz kako bi brzo premjestila svoje trupe i napala Ruse s boka. Ruske vojske nisu bile dobro usklađene i nisu komunicirale kako treba, što je Njemačka iskoristila da ih opkoli. Borbe su trajale nekoliko dana, a 30. kolovoza 1914. bitka je završila velikom njemačkom pobjedom. Rusi su pretrpjeli katastrofalan poraz – oko 50.000 vojnika je poginulo odnosno ranjeno, a oko 92.000 je zarobljeno. General Samsonov, shvativši razmjere poraza, počinio je samoubojstvo. Njemački gubici bili su znatno manji, s oko 13.000 poginulih i ranjenih. Bitka kod Tannenberga imala je velike posljedice. Njemačka je ojačala svoju obranu na istoku, a generali Hindenburg i Ludendorff postali su nacionalni heroji. S druge strane, Rusija je izgubila velik broj vojnika i opreme, a moral njezine vojske teško je stradao. Ova bitka pokazala je koliko su u ratu važne brza komunikacija, koordinacija i prijevoz trupa, i ostala je zapamćena kao jedna od najvećih ruskih katastrofa u ranoj fazi Prvog svjetskog rata.

# data[].attributes.attachment_caption
Bitka kod Kobarida (ili bitka za Caporetto)

# data[].attributes.body
Bitka kod Kobarida, poznata i kao Bitka kod Caporetta, odigrala se od 24. listopada do 19. studenoga 1917. godine na Talijanskom bojištu na području današnje Slovenije. Bila je to jedna od najdramatičnijih i najbržih pobjeda Centralnih sila na zapadnoj strani bojišta, a ostala je upamćena po iznenadnoj i razornoj ofenzivi koja je potpuno razbila protivničke linije. Na jednoj strani su se borille snage Austro-Ugarske i Njemačke, a na drugoj Italija. Bitka se dogodila nakon što je Italija ušla u rat 1915. godine na strani sila koje su se borile protiv Njemačke i Austro-Ugarske, u želji da proširi svoj teritorij, posebno na područje koje je tada bilo pod austro-ugarskom vlašću. Dotad je Italija pokrenula jedanaest ofenziva uz rijeku Soču, no bez većeg uspjeha i uz goleme gubitke. Austro-Ugarska je tada, uz pomoć njemačke vojske, odlučila preuzeti inicijativu. U bitci je sudjelovalo više od 650.000 vojnika s obje strane. Njemačke i austro-ugarske trupe, dobro pripremljene i naoružane, koristile su taktiku iznenadnog napada, tzv. proboja uz pomoć plinskih granata, brzog napredovanja malim skupinama i ometanja neprijateljskih komunikacija. Njemački i austro-ugarski vojnici probili su talijanske linije kod Kobarida i brzo napredovali duboko u talijanski teritorij. Talijanska vojska nije bila spremna na tako snažan i brz udar, pa je došlo do kaotičnog povlačenja. Italija je izgubila preko 300.000 ljudi, uključujući 10.000 poginulih, 30.000 ranjenih i više od 250.000 zarobljenih. Austro-Ugarska i Njemačka imale su oko 70.000 gubitaka, što je za takvu pobjedu bilo izuzetno malo. Italija je izgubila ogromne količine opreme, topova i zaliha, a kriza je bila tolika da je čitava talijanska vlada bila prisiljena na promjene u vodstvu i strategiji. Bitka je završila potpunim povlačenjem talijanskih snaga do rijeke Piave, gdje su uspjele zaustaviti daljnje napredovanje neprijatelja. Iako se radilo o velikoj pobjedi, Centralne sile nisu mogle iskoristiti puni potencijal tog uspjeha zbog izmorene vojske i nedostatka resursa. Bitka kod Kobarida pokazala je snagu moderne taktike, iznenađenja i kemijskog oružja, ali i slabosti loše pripremljenih i vođenih vojski. Ostala je zabilježena kao jedna od najtežih poraza Italije u povijesti, a ime Caporetto (talijanski naziv za Kobarid) postalo je sinonim za katastrofu u talijanskom jeziku.

# data[].attributes.body
Bitka na Ceru ili Cerska bitka se odigrala od 15. do 24. kolovoza 1914. godine na području planine Cer u Srbiji. U toj bitci sukobile su se srpske oružane snage, pod vodstvom vojvode Stepe Stepanovića, protiv Austro-Ugarske vojske, koju je predvodio general Oskar Potiorek. Neposredni povod za ovu bitku bila je objava rata Srbiji 28. srpnja 1914. od strane Austro-Ugarske, nakon atentata na prijestolonasljednika Franje Ferdinanda u Sarajevu. Austro-Ugarska je željela brzo zauzeti Srbiju i kazniti je za atentat, što je dovelo do vojne invazije preko rijeke Drine i početka borbi. U bitci je sudjelovalo oko 200.000 vojnika, austro-ugarska vojska imala je oko 140.000, dok je srpska vojska raspolagala sa oko 90.000 ljudi. Iako brojčano slabiji, srpski vojnici su imali prednost domaćeg terena i visoke borbene motivacije. Borbe su bile žestoke, osobito na planini Cer i oko sela Tekeriš, gdje su se vodile ključne noćne bitke. Uslijed jakih kiša, blatnjavih staza i teškog terena, borbe su bile izuzetno iscrpljujuće. Srpska vojska je ipak uspjela zaustaviti i potisnuti protivnika, te 24. kolovoza protjerati austro-ugarske trupe preko rijeke Drine, čime je bitka završila pobjedom Srbije. Gubici su bili visoki na obje strane. Austro-ugarska vojska imala je oko 25.000 stradalih, više od 6.000 poginulih, te desetke tisuća ranjenih i zarobljenih. Srpska vojska izgubila je oko 16.000 ljudi, od čega oko 3.000 poginulih. Zaplijenjena je velika količina oružja i vojne opreme. Ova bitka imala je veliki značaj za moral vojske i naroda. Bila je to prva velika pobjeda jedne male države nad velikom carskom vojskom u ratu koji je tek započeo. U međunarodnoj javnosti izazvala je veliko poštovanje prema srpskim borcima i zapovjednicima. Bitka na Ceru ostala je simbol hrabrosti, izdržljivosti i odlučnosti, a planina Cer jedno od povijesno najvažnijih mjesta u Srbiji.

# data[].attributes.body
Bitka na Kolubari bila je jedna od bitaka Prvog svjetskog rata koja se odigrala od 16. studenog do 15. prosinca 1914. godine u današnjoj Srbiji koja je bila u Istočnom bojištu. U ovoj bitci sukobile su se srpske snage protiv Austro-Ugarske vojske. Bitka je odigrala ključnu ulogu u sprječavanju daljnje invazije Austro-Ugarske na Srbiju, koja je u tom trenutku bila pod velikim prijetnjama. Bitka je bila posljedica neuspjeha austro-ugarskih vojnih planova za brzu pobjedu nad Srbijom u početnim mjesecima rata. Austro-Ugarska je početkom rata pokrenula veliku ofenzivu na Srbiju s ciljem zauzimanja njezina teritorija i sloma srpske vojske. Austro-Ugarska je napala Srbiju u kolovozu 1914. godine, ali su srpske snage uspjele obraniti svoju zemlju u bitkama kod Cera i Tamnava, gdje su nanijele prve značajnije poraze protivniku. No, Austro-Ugarska vojska nije odustajala i ponovo je krenula u veliku ofenzivu prema Beogradu i središnjoj Srbiji. Bitka kod Kolubare bila je ključni trenutak u toj drugi ofenzivi, kada je srpska vojska, pod zapovjedništvom generala Stepe Stepanovića, odlučila suprostaviti se napadima i odlučiti sudbinu rata na Balkanu. Bitka je započela 16. studenog 1914. godine, kada je austro-ugarska vojska pokrenula napad prema Senti, s ciljem da zauzme glavni srpski grad Beograd i natjera srpsku vojsku na povlačenje. Srpska vojska bila je iscrpljena, jer je prethodno bila prisiljena povući se iz područja na sjeveru i jugoistoku, ali je pod zapovjedništvom generala Stepanovića pripremila obranu duž rijeke Kolubare. Bitka se brzo pretvorila u intenzivne rovovske borbe, s teškim gubicima na obje strane. Austro-ugarska vojska je napadala, ali su srpske snage uspjele zaustaviti njihov napredak i nanijeti im velike gubitke. Kroz planiranu i izuzetno dobro koordiniranu protunapadnu strategiju, srpske snage su iskoristile svoje pozicije duž rijeke Kolubare kako bi učinkovito napale i ponovo povratile teritorij.

Uz podršku srpske vojske, koja je bila opremljena topništvom i većim brojem rezervista, brojčana nadmoć austro-ugarske vojske nije im pomogla da postignu pobjedu. Najveći udarac austro-ugarskim trupama zadao je srpski protunapad koji je počeo 3. prosinca, a kulminirao je uspješnim povratkom Beograda 15. prosinca 1914. godine.

Bitka kod Kolubare bila je jedna od najvažnijih srpskih pobjeda u Prvom svjetskom ratu, koja je značajno oslabila austro-ugarsku vojnu moć na Balkanu. Iako su Srbi bili znatno slabiji u broju i resursima, uspjeli su poraziti austro-ugarske trupe koje su brojčano nadmašivale srpsku vojsku.

Ukupno, u bitci je sudjelovalo oko 250.000 vojnika s obje strane, a gubitci su bili visoki. Austro-Ugarska je izgubila oko 120.000 vojnika, dok je srpska vojska imala oko 60.000 žrtava, od kojih su mnogi poginuli, dok su ostali ranjeni ili zarobljeni. Ova pobjeda srpske vojske imala je značajan politički i vojni učinak. Austro-Ugarska je morala obustaviti svoje napade na Srbiju, a pobjeda je ojačala moral srpske vojske i omogućila daljnje odupiranje invaziji. Bitka kod Kolubare završila je pobjedom Srba, koji su uspjeli odoljeti austro-ugarskoj vojsci i natjerati ih na povlačenje. Iako su obje strane pretrpjele teške gubitke, bitka je bila ključna jer je omogućila Srbiji da očuva svoju neovisnost i spriječi daljnje napade. Austro-Ugarska nije uspjela slomiti srpski otpor, a Srbi su osigurali kontrolu nad svojim teritorijem.

Može se reći da je bitka kod Kolubare bila prekretnica u ratovanju na Balkanu, jer je pokazala sposobnost Srpske vojske da se odupre daljnjoj invaziji velikih i dobro opremljenih vojski poput Austro-Ugarske. Za Srbiju, ovo je bio trenutak ponosa i ojačavanja samopouzdanja, dok je za Austro-Ugarsku bila to teška i skupa pobjednička borba koja je zaustavljena. Kolubarska bitka ušla je u povijest ratovanja kao jedinstven primjer da se vojska, kojoj je predviđen potpun slom, za kratko vrijeme reorganizira, pređe u kontraofanzivu i nanese neprijatelju odlučujući poraz. Taktika pregrupiranja samo I armije i koncentriranog udara na VI armiju (koja je bila razvučena na širokom frontu) koju je izveo Živojin Mišić danas se obučava na vojnim školama širom svijeta. Kolubarska bitka je značajna i po tome što obje vojske u operacijama nisu imale strategijske rezerve, kojima bi mogle da ojačaju svoje linije tamo gdje je to neophodno, već su to postizale prebacivanjem snaga sa jednog na drugi dio fronta.