# data[].attributes.body
El meu interès actual és principalment al voltant de la Natura i la interacció amb l'ésser humà. A través d'ella em centro en la fragilitat de la vida, la memòria i la mort. M'agrada treballar projectuant alhora que intuïtivament, redundo sempre en el rastre i les capes (físiques i de significat) depenent del medi que faig servir. Ara estic centrant la meva obra en escultura però està creuada per altres interessos com el gravat, la imatge i la pintura. El caire de les meves obres sol ser de reflexió, posicionant-me en la denúncia, però deixant merge per una interpretació més lliure.

# data[].attributes.attachment_caption
Moment de la performance on subastava les meves calces.

# data[].attributes.body
En el meu taller de creació estic molt ficada en la performance. Una de les coses que més m'agrada és que pot incloure qualsevol altre tipus de tècnica i em permet treballar de manera interdisciplinar. La foto que us comparteixo és de l'última performance —amb la que actualment segueixo treballant al TFG— en la que simulava una subasta d'articles relacionats amb la dona i el seu cos. Amb ella feia una crítica al neoliberalisme sexual actual, en la que pràctiques com la venta de calces utilitzades no només és molt coneguda sinó molt normalitzada i acceptada.

# data[].attributes.body
Titulo: We are Mountains
Técnica: Óleo sobre lienzo
Medidas: 100 x 65cm
Año: "en proceso"

Desde hace dos años, he venido trabajando el concepto del cuerpo como montaña, prestando especial atencion a la anatomía de la mujer, ya que mi obra tiene como base inspiracional, la teoría ecofeminista, los conceptos de cuerpo y montaña nacen del estudio del sincretismo en pinturas que mezclan resistencias entre la iconografia católica y el arte precolombino, como sucede en: la virgen del cerro de potosí, en donde una virgen Maria es representada como una montaña, ya que para los pueblos originarios, la madre es la Pacha Mama.

(Para mi es importante el rescate de estos mitos, relatos decoloniales, y formas de resistencia, para darles continuidad).

https://historiadelarte.uniandes.edu.co/clio/septima-edicion/la-virgen-del-cerro-paisaje-e-imagen-sagrada/

# data[].attributes.body
Del 13 al 20 de febrer:

1_Cada un de vosaltres s'apropiarà de la columna assignada.

2_En la primera publicació, penjareu una fotografia d’una obra realitzada anteriorment.

3_En la següent publicació, introduireu entre dues i tres imatges, d’autoria pròpia, el contingut de les quals haurà d’il·lustrar la vostra idea de partida, en relació amb el projecte que voleu dur a terme, mitjançant els recursos bidimensionals que hàgiu escollit. També haureu de definir la idea o concepte que esteu treballant (text d'entre 3 o 4 línies màxim).

4_Per últim, en dues publicacions noves, haureu d'incloure una imatge d'un referent formal i una altra d'un referent conceptual.

5_Haureu de fer tres aportacions als companys i companyes, centrant-vos en comentaris textuals, propostes i valoracions constructives; bibliografia i enllaços d’internet; artistes i obres d’art; documentació gràfica...

Només podreu contribuir amb tres aportacions; podreu afegir-les a una sola columna, o repartir-les entre dos o tres; si una columna ja té les tres aportacions que l’hi corresponen no se n’hi podran afegir més, per tant, s’haurà de buscar un avantprojecte, al que n’hi falti alguna.

Del 20 al 27 de febrer:

6_En unes noves publicacions, penjareu entre dues i tres imatges, d’autoria pròpia, dels exercicis realitzats a partir de recursos tridimensionals.

7_Haureu de tornar a fer tres aportacions als companys i companyes, centrant-vos en comentaris textuals, propostes i valoracions constructives; bibliografia i enllaços d’internet; artistes i obres d’art; documentació gràfica...

Com en la setmana anterior: Només podreu contribuir amb tres aportacions; podreu afegir-les a una sola columna, o repartir-les entre dos o tres; si una columna ja té les tres aportacions que l’hi corresponen no se n’hi podran afegir més, per tant, s’haurà de buscar un avantprojecte, al que n’hi falti alguna.

Del 27 de febrer al 6 de març:

8_Un cop el termini de modificació de les publicacions s'hagi acabat, cada una de les columnes serà avaluada pels companys i companyes del grup (avaluació entre iguals) mitjançant les rúbriques que trobareu al Campus Virtual. També us avaluareu la vostra pròpia columna (autoavaluació).

9_El professor avaluarà les vostres columnes a partir de les mateixes rúbriques i de la pertinent tutoria individual.

10_Vosaltres decidireu si voleu continuar afegint publicacions i comentaris al Padlet o el donem per finalitzat.

# data[].attributes.attachment_caption
Born to (self)destruction - Fotografia, escultura i vídeo. Instal·lació - 2022

# data[].attributes.headline
OBRA ANTERIOR | Born to (self)destruction - Instal·lació

# data[].attributes.subject
OBRA ANTERIOR | Born to (self)destruction - Instal·lació

# data[].attributes.body
Instal·lació a partir d'alguns materials recuperats de l'entorn.
Posa l'accent en el perill i fragilitat del medi natural i com el maltractament a la mare terra per part dels humans ens perjudica a nosaltres mateixos.

# data[].attributes.body
Aquest gravat forma part d'una serie de sis estampes diferents, totes enfocades a la repetició de rutines i tasques diares: menjar, rentar-nos les dents, anar a dormir, etc.

# data[].attributes.body
M'agradaria treballar el tema de la quotidianitat i la societat del consum. Partint del menjar com a element que forma part del nostre dia a dia i que és efímer, ja sigui per que ens el mengem o s'acaba fent mal bé.

# data[].attributes.body
Ralph Goings

# data[].attributes.body
Chuck Ramírez va ser un artista i dissenyador grafic que explorava la identitat cultural, la mortalitat i el consumisme. Utilitzava objectes quotidians, presentant alegories a la societat del consum que envolta la vida diaria.

# data[].attributes.body
És l’estructura que ens dóna suport i ens permet moure'ns. Destaca el moviment complex i elegant de la columna vertebral i el paper que juga en el suport i la possibilitat dels moviments del cos.

# data[].attributes.body
Es una obra formada por distintas piezas de cerámica que representan como el hombre ha hecho de la tecnología una extensión de su ser.

# data[].attributes.body
tengo varías ideas que tratan sobre las relaciones humanas a través de pequeños escenarios oníricos.

# data[].attributes.body
Gracias al libro “La Divinitat de la Llar” de Joan Amades, descubrí que había la creencia de que podias contar las vigas para saber si ibas a tener suerte en la casa a la que ibas a vivir.
Libro de artísta titulado "Or"

# data[].attributes.body
Un gran referente conceptual  para mí es el diseñador Storm Thorgerson; seguro que conoceréis trabajos suyos ya que fue el encargado de diseñar la mayoría de portadas de los discos de Pink Floyd.  Me interesa la creación de imágenes sugerentes que hagan reflexionar al espectador sin que llegar a una conclusión resulte una tarea inasumible.

# data[].attributes.body
Por otro lado buscando referentes más concretos para el tema que estoy tratando me encontré con Levi van Veluw que hace una combinación entre bodypainting y el modelismo para convertir su cuerpo en un recipiente de paisajes. Su trabajo me está dando muchas ideas para incorporar el modelismo a mis propuestas

# data[].attributes.body
Titulo: Rapture

Autor: Kiki Smith

Técnica: Escultura, bronce

Año: 2001

Kiki utiliza la viceralidad del cuerpo para trabajar, desde la anatomía, pero tambien desde fuera del cuerpo, para ella es muy importante la experiecia del proceso, trabaja con fotografias, crea personajes, no pone camino ni direccion en su trabajo, intenta seguir sus instintos y solo lo hace y ve que pasa, no va hacia un lugar presiso.

Me identifico mucho con la obra de Kiki Smith y su metodologia de investigación - creación, ya que tambien utiliza el recurso del cuento y la fabula, trabaja desde lo animal, lo instintivo,  ademas de tomar referencias de cuentos y mitos para crear nuevas narrativas, como en el cuento de la Caperucita Roja, que en verdad es el relato sobre el abuso sexual infantil, contado a las niñas para que tuviesen cuidado del depredador, kiki resignifica este relato y hace que "Caperucita salga del lobo".

https://www.youtube.com/watch?v=AT7jKNlgbBI

# data[].attributes.body
Estilo: Surrealismo/ Realismo Mágico
Género: Paisaje
Año: 1970

Luchita trabaja mucho con el cuerpo, la simbología, su obra está impregnada de ecologismo, feminismo, surrealismo y muralismo.

Me inspiro en su obra, ya que trabaja el cuerpo como paisaje,  como ver el mundo desde su mirada, tambien hace uso del relato, aunque de una manera mucho más sutil.

https://www.nytimes.com/2020/08/14/arts/luchita-hurtado-dead.html

https://www.youtube.com/watch?v=nXkraiD57fU

https://www.youtube.com/watch?v=a9r8puY2tjQ&t=9s

# data[].attributes.body
Para mí la fotografía me sirve para poder ver cosas en los lugares, que no veo a simple vista. Todos mis trabajos tienen una investigación a partir de fotografías que me permiten construir, ver y vivir el espacio de otra manera.

Por eso pongo como referente formal estas imágenes de Gordon Matta Clark.

# data[].attributes.body
Entender hasta qué punto el lugar en el que creces y empiezas a observar el mundo te construye tanto por dentro como por fuera, pasa por leer este libro de Pasolini.

# data[].attributes.body
En Clau de Bosc és una peça que fa referència als nostres boscos. Parla de la fragilitat i  la quantitat de cura que requereixen els espais naturals i ho fa mitjançant la matèria (el fang, un material molt arrelat a la terra) i la forma (l'arc, una estructura que acumula molta tensió i pot ser altament fràgil).
No es pot entendre la peça sense entendre la matèria, de la mateixa manera que no es poden cuidar els espais naturals sense conèixer-los.
En Clau de Bosc és un conjunt escultòric que estableix un diàleg entre les peces i forma un recorregut on cada element és indispensable.

# data[].attributes.body
Aquesta obra s'inspira en un fragment del poema Cambra de Tardor, de Gabriel Ferrater. Parla de les petjades que deixa el temps i de com els records es desdibuixen, es distorsionen i s'oxiden a mesura que ens queden més allunyats del moment en què vivim.

# data[].attributes.attachment_caption
Idea: conjunt escultòric, espais residuals.  

# data[].attributes.body
M'agradaria poder investigar entorn a les textures i els materials que es poden utilitzar amb la fosa. Voldria fer un conjunt escultòric amb formes molt senzilles on a cadascuna d'aquestes formes s'hagi utilitzat algun material concret per crear relleus, assemblatges o textures. Els materials que m'interessaria investigar són: plàstic, tèxtil, paper i fusta. No és necessari realitzar quatre peces.
M'interessa la tècnica de la cera perduda com a concepte: un cos que es consumeix o abandona el seu espai per deixar pas a un altre cos. Així com els accidents que es puguin produir al llarg del procés (fusta que no es combustiona correctament, teixits o papers massa prims que apareixen foradats, textures inesperades...)

# data[].attributes.body
En cas que la realització del conjunt escultòric fos massa complexa pel temps del que disposem, també es podria realitzar una sola peça amb diversos materials i textures. En aquest cas hi hauria un punt de caos inevitable per la barreja de materials i textures que crec que també podria explorar.
Com a idea havia pensat que podia ser significatiu explorar l'espai sonor de la peça, potser amb micròfons de contacte o buscant una ressonància o amplificació amb la mateixa composició. De totes maneres, vull anar veient com va el procés per valorar si té sentit o no explotar aquest terreny.

# data[].attributes.body
M'agradaria, com heu pogut comprovar, fer unes calces. Buscant referències visuals a internet, he trobat també, més enllà de les típiques calces que podria fer-les o bé per posar-me-les (tot i que és molt complicat), per estendre-les o penjar-les, les que són tipus faixa, que aprimen la cintura, engrandeixen el cul i fan efecte push up (sempre amb aquesta connotació de sexualitzar i "embellecer" el cos de la dona. Per això m'ha semblat interessant la tercera opció.

# data[].attributes.body
Aquesta escultora ha fet calces de metall, creant instal·lacions gegants, escultures a petita escala, jugant amb ombres, encadenant peces...

# data[].attributes.body
Aquest concepte de calces em sembla, no només molt divertit sinó molt potent, poder seguir amb la crítica i utilitzar la peça que creï per la meva performance.

# data[].attributes.body
Aquest estil de calces és el que de primeres m'imaginava, acceptant que perdria el brodadet i aquesta sutilesa però a la vegada sent molt "punky" fent-les d'un material rígid, fred, caste... Crec que pot ser molt enriquidor pel missatge que tenen dins la performance.

# data[].attributes.body
En el momento que hacía los bocetos, reflexionaba sobre el significado de la escultura que quiero producir, ya que quiero poner énfasis en lo que la sociedad considera "defectos en el cuerpo de la mujer", también me vino a la mente la palabra cosificación, también al tomarme de referente vino a mi mente la palabra huellas, ya que en mi piel hay vestigios de cortes y cicatrices que tengo en los muslos, aunque más allá de una huella, la mujer no está completa, solo quiero un fragmento de ella, también vino a mi mente la palabra consumo, y la palabra explotación, en este taller también quiero trabajar el concepto de (mujer montaña y el cuerpo como paisaje), es por eso que estoy utilizando imágenes de la minería.

# data[].attributes.body
Estudiando la formas, analizando las huellas que dejamos en la naturaleza, reflexioné sobre la geometría fractal, también surgieron preguntas, ¿cómo podría lograr el este efecto?, ¿Cómo se relacionan los materiales con los que estoy trabajando con la investigación que estoy llevando paralelamente?, ¿de dónde vienen éstos recursos y cómo se relacionan?

# data[].attributes.body
La meva recerca es centra en la representació de les imatges resultat d'una introspecció de la natura dels records. Aquesta borrositat i confusió son les característiques que em truquen l'atenció. Genero composicions i espais mitjançant l'estudi de forma i color seguint la línea de l'instinct.
M'agrada l'automatisme de les pinzellades, les afectacions entre colors i les textures. Busco transformar aquesta experiència acumulada en la pintura i aplicar-la a la escultura; utilitzar l'arbitrarietat i acceptar els resultats que la pròpia tècnica generi.

# data[].attributes.body
Aquest artista m'interessa especialment per la seva manera de jugar amb el buit. Algunes de les seves peces tenen una composició amb desnivells molt més sinuosos i d'altres són figures geomètriques amb lleus inclinacions o peces completament planes però on el contrast del buit i el ple és sempre imperant i adquireix una gran importància.

# data[].attributes.body
Cal comentar que la meva recerca m'ha fet allunyar-me dels colors cromàtics i saturats cap a les barrejes de colors per tant de conseguir desaturar i engrisejar les pinzellades. No saber ben bé si es un vermell un siena o un sombra accentua aquesta sensació de borrositat.
Amb sort puc jugar amb les pàtines per aconseguir aquests efectes i amb la forma per que les sombres i llums fagin variar els acabats.

# data[].attributes.attachment_caption
Costilla de un árbol. 27cm x 27cm x 15cm. Ulldecona. 2023.

# data[].attributes.body
En el meu procés d'ideació vaig trobar que formalment la barreja de formes i moviments de la natura em generava certa fascinació. De nou tornem a la barreja. En aquest cas juntant la cresta iliaca i l'acetabul d'un maluc i el moviment de caiguda d'una fulla d'auró.

# data[].attributes.attachment_caption
Escuder, A. (2022) Saturats, material de SENSEbilització [dispensador de tovallons impressos biodegradables] Barcelona. 14,5 x 10,5 x 10cm 

# data[].attributes.body
En aquest obra, vaig voler tractar com davant d'una nova realitat, com interactuem i ens comportem. Que per molt que es vulgui informar i sensibilitzar, el missatge es va perdent davant d'una sobreinformació. Que acaba jugant a la contra, ja que crea una desinformació, alteració del sentit, pèrdua d'importància i  saturació.

# data[].attributes.attachment_caption
Escuder, A. (2022) Etiquetats. [paper fotogràfic imprès i adhesiu imprès sobre medicaments i farmaciola de plàstic] Barcelona. 29 x 13 cm

# data[].attributes.body
'Etiquetats', tenim la tendència en etiquetar-ho tot, sovint per facilitar-nos la vida. Malauradament, a vegades aquestes, acaben esdevenint un obstacle. 'Etiquetats', replanteja i qüestiona totes aquestes etiquetes que tenim, com les tenim i per què les tenim. I és que algunes emocions estan etiquetades com a positives i d'altres com a negatives; fins i tot, depèn com, pot arribar a degenerar i etiquetar-se com a malaltia. A la farmaciola 'd'Etiquetats', es veu que està mal etiquetada, ja que no ens dona una solució real o recurs definitiu. Potser és el moment de canviar les mirades, canviar les etiquetes i culpar a la ciència com a única solució viable davant el problema, perquè la cura som nosaltres.

# data[].attributes.attachment_caption
Escuder, A. (2021) Sense títol. [fang] Barcelona. 25 x 27 x 50 cm

# data[].attributes.body
En aquest escultura, vaig voler treballlar la vista en espiral. Representant amb formes orgàniques un animal que té interès des de tots els punts de vista (espiral), i jugant amb la llum-ombra. Va ser una escultura feta a partir del modelat constructiu.

# data[].attributes.body
La meva idea és tractar la història de les butxaques des d'un punt de vista reivindicatiu i de crítica.

# data[].attributes.attachment_caption
Three Forms Vertical (1967) Barbara Hepworth

# data[].attributes.body
La Bárbara Hepworth em sembla una artista especialment interessant, va ser una de les precursores de l'escultura abstracte. De la mateixa manera que Simon Oud, em fixo especialment en l'ús dels buits, veiem que en la seva obra l'ús de forats és recurrent. També trobo molt suggestius alguns dels seus conjunts escultòrics per la relació i diàleg entre les peces i com integra  les seves formes en l'espai públic.
Igualment, m'interessen els temes que tracta: sobretot les seves peces més matèriques que fan referència a la forma i qualitats del material, també parla de la dona i la maternitat.

# data[].attributes.body
M'interessa crear una sèrie de polígons regulars, però desestructurats, per jugar amb la percepció visual de l'espectador i desafiar les seves expectatives. Aquests polígons tindran parets sòlides i d'altres que només s'aguantaran amb una petita línia, exploraran així la tensió a l'escultura. Una forma regular, però afegint aquest element de desordre o caos que crearà una certa tensió.

# data[].attributes.body
Aquests primers esbossos només són exploracions de les formes. M'agradarà veure com es poden manegar aquestes formes amb la cera. Crec que el resultat pot ser interessant.

# data[].attributes.body
M'interessa l'exploració d'Oteiza de la forma, el volum i l'espai. Del buit i l'absència.

# data[].attributes.body
Gilles Deleuze, en el seu llibre "Lògica del Sentit", explora la relació entre les formes geomètriques i la percepció, argumentant que la geometria no és simplement una qüestió matemàtica, sinó que està relacionada amb la forma en què percebem el món.
Per a Deleuze, les formes geomètriques no són simplement patrons abstractes, sinó que són part d'una xarxa de relacions que donen forma a la nostra percepció. Argumenta que aquestes relacions són complexes i poden canviar al llarg del temps, cosa que significa que la geometria no és fixa ni estàtica, sinó que està en constant evolució.

# data[].attributes.body
He mirat de reproduir l'escultura en fang, però no m'ha permès treballar amb estructures primes. Em semblarà interessant provar de fer-ho amb cera

# data[].attributes.attachment_caption
Detall d'una de les peces escultòriques de Born to (self)destruction - Ferro, acer inoxidable, fusta i líquens, escaiola, pigment, tela d'arpilleriai paper.

# data[].attributes.headline
OBRA ANTERIOR | Born to (self)destruction - Detall

# data[].attributes.subject
OBRA ANTERIOR | Born to (self)destruction - Detall

# data[].attributes.body
Detall d'una de les quatre grans peces escultòriques de la instal·lació. La peça contraposa la construcció natural i la humana. Es forma una sola extremitat que neix de la terra, de la natura representada pel tronc i el terra però donant un ésser humà deformat, buit i a mig fer, a partir de materials de construcció i producció humana.

# data[].attributes.attachment_caption
Experimentació sense títol - Escultura en paper i frottage amb tinta - 2022

# data[].attributes.body
IDEA: Parlar sobre la relació ésser humà-natura a través del cos de la dona i del rastre de la natura.

Aquesta branca d'experimentació la vaig iniciar l'any passat al TC3 de gravat. En aquell moment és un esbós que es va quedar al tinter però que m'inicia una recerca experimentativa que em genera molt inquietud i que voldria seguir. La peça suggereix temes transversals com l'antropocè, el feminisme, el maltractament de la dona, el paper de la dona com a creadora de vida, la Mare Natura, la degeneració de l'espècie humana i de les espècies vegetals.

# data[].attributes.attachment_caption
Esbós 1 (peça escultòrica braç - textura arbre) - Esbós 2 (peça de joieria amb textura d'arbre) - Esbós 3 (peça escultòrica tronc amb empremta humana)

# data[].attributes.body
Peces escultòriques a cera perduda.
Esbós 1 - A partir d'un positiu d'un braç en cera, afegir positius en cera d'escorça d'arbre, en algunes parts. Es vol textura humana o d'arbre realista al braç.
Esbós 2 - A partir d'un positiu d'escorça elaborar peces de joieria, fent que la part humana de natura-ésser humà ja sigui una persona.
Esbós 3 - A partir de la idea dels braços que escanyen els troncs de Penone, donar-li la volta. Fer en fosa el tronc amb l'empremta humana que l'ha deformat. Es faria a partir d'un positiu en cera d'un tronc, deformant-lo amb la mà.

*Per a començar a fer proves i treballar en les peces s'han de treure motlles d'escorces de diferents arbres, per provar textures diferents, d'un tronc i d'un braç.

# data[].attributes.attachment_caption
SUN - Kiki Smith 2018 - Bronze i al·lumini - 81,5 x 122 x 61 cm -Font: https://www.galerie-lelong.com/en/oeuvre/2164/sun/

# data[].attributes.body
En aquesta peça i a Swoon, Smith fusiona la dona i la mare natura. Totes dues com a ésser primigeni i com a mare, maltractades. La peça recorda una làmina d'un tronc d'arbre amb pits femenins, amb esquerdes de fusta, talada i assecada al sol. La peça és de minimalista, crua i contundent però elegant i delicada, com la majoria de les peces de Smith, que treballa sempre molt la materialitat i això la fa un referent indispensable per a mi. Sun té moltes capes de significat i convida a reflexionar sobre l'ecologia, el feminisme, la sequera, la tala d'arbres, el maltractament, el pas del temps i fins i tot el gaudi de la vida.

# data[].attributes.attachment_caption
Neto, Ernesto (2010) Dengo [instal·lació] Museu d'Art Modern de Sant Pablo

# data[].attributes.body
He triat com a referent formal a Ernesto Neto, que encara que conceptualment ell treballi una altra temàtica, visualment s'hi pot assemblar. Trobo que jo també vull que la xarxa prengui un pes molt important en l'obra, creant tensions literalment i figurativament. En el cas de l'Ernesto, a la seva obra veiem la interacció del cos a l'obra i també el joc. A la meva obra, vull treballar més la crítica.

# data[].attributes.body
La idea de l'obra que vull fer, em recorda molt a un insecte capturat pel depredador, l'aranya. En el cas de l'obra podria ser pel sistema, el patriarcat, el capitalisme...

# data[].attributes.body
En uns inicis, les butxaques eren com una ronyonera, visibles. Més tard, per seguretat i privacitat, eren accessibles però no visibles. D'allà en van sorgir els bolsos (exterior i visible) i les butxaques (al contrari). Més tard, a la roba femenina, les butxaques es van anar reduint. Mentre que a la dels homes s'hi mantenien les butxaques, ja que s'associava l'home com a persona que treballa i les necessita. A l'arribar l'època d'entreguerres, la dona ha d'ocupar les fàbriques, ja que l'home està lluitant. Això provoca que s'incloguin butxaques a la roba femenina (les necessiten perquè treballen), que més tard, desapareixeran a causa del retorn de l'home a la fàbrica i elles retorn a la casa.

Per altra banda, el texà ha representat la classe obrera i en uns inicis, els esclaus que treballaven en el camps d'indi.

Altres enllaços que tracten del tema:

https://www.vice.com/es/article/8qq4ga/y-por-que-las-mujeres-usamos-ropa-con-bolsillos-pequenos-o-inexistentes

https://www.instagram.com/tv/CWy5i1eLhCj/?igshid=YmMyMTA2M2Y=

https://www.instagram.com/reel/CeBgwBgIUXx/?igshid=YmMyMTA2M2Y=

# data[].attributes.attachment_caption
Escuder, A. (2021) En els pantalons d'una dona [Pantaló texà amb afegits de butxaques brodades en vermell i brodats en negre] Barcelona. 92 x 47 cm

# data[].attributes.body
Fa dos anys vaig fer aquests pantalons, amb el mateix concepte. El considero com el meu avantprojecte abans de l'obra que vull fer. Ja que l'he deixat reposar i ara la manera d'explicar-ho i els materials seran diferents.

# data[].attributes.attachment_caption
Continuerà a crescere tranne che in quel punto - 1968–2003 - Arbre (Ailanthus altissima) i bronze - Font: https://giuseppepenone.com/

# data[].attributes.headline
REFERENT | Giuseppe Penone - Continuarà creixent tret d'en aquell punt

# data[].attributes.subject
REFERENT | Giuseppe Penone - Continuarà creixent tret d'en aquell punt

# data[].attributes.body
Penone treballa amb els arbres i la relació dels humans amb la natura i l'entorn. En aquesta peça feta entre el 1968 i el 2003 s'ha col·locat una mà en un arbre i aquest ha crescut amb la mà estrenyent-lo en aquell punt. Es pot dir i així ho considera Penone que és una co-creació amb l'arbre i el pas del temps. Ens provoca una sèrie de sentiments trobats meravellant-nos al mateix temps que ens horroritza. La peça fa reflexionar i ens parla clara i directament en una mena de joc poètic de l'acció humana a la natura. Penone reflexiona també per escrit sobre la relació de l'ésser humà i la natura i l'energia.

# data[].attributes.attachment_caption
Detall "Edificis, Passadissos, Finestres" 2022

# data[].attributes.attachment_caption
"Edificis, Passadissos, Finestres" 2022  2 m. x 0.6 m. (desmuntada)       1 m2 (muntada)  Cartró pintat amb acrílic  

# data[].attributes.body
Maqueta circular que representa de forma geometritzada la ciutat de L'Hospitalet de Llobregat. Aquesta intenta agrupar en un mateix conjunt l'acumulació d'edificis, passadissos... que es troben en aquesta ciutat d'extensió petita. Aquesta formava part de l'exposició: "L'Hospitalet: paisatge,  matèria i memòria".
Aquesta obra s'inspira de les pintures de Chirico, i en els ambients que aquest creava a partir de les perspectives que donava amb les estructures arquitectòniques.

# data[].attributes.attachment_caption
"Tempesta de neu I" 2022  105 cm x 214 cm  Acrílic sobre tela i relleus.

# data[].attributes.body
Aquesta obra forma part d'una col·lecció la qual he estat treballant durant aquest any i el passat. Va sorgir arrel de la proposat d'exposició amb la temàtica de representar els Pirineus. Sobretot s'inspira en les tempestes de neu inesperades del pirineu, les quals es caracteritzen per ser agressives, incontrolables i fredes. Aquestes donen pas a tot un univers de formes i gestos infinits, i a jugar amb les formes que es veuen, els rastres...

# data[].attributes.body
Dins les meves obres, sempre hi poso un punt vermell el qual podríem dir que és la meva representació abstracta i a la vegada, la meva firma.

# data[].attributes.body
La peça que voldria fer seria una casa de nines la qual ha estat abandonada i ja no hi ha ningú que la utilitzi. Aquesta tindrà un aspecte des de fora com si fos una casa en perfecte estat, mentre que de dins hi haurà terres enfonsats, marques d'on abans hi havia hagut una habitació, etc.
Sobretot el que vull és que aquesta matingui l'estètica estructural de com seria una casa dibuixada per un infant, vaja un quadrat amb les seves dues finestres i porta rectangular, i el seu teulat triangular.

# data[].attributes.body
Més esbossos

# data[].attributes.body
En "Analogic soup" m’he centrat en el procés que duc a terme abans de revelar un carret fotogràfic en color. Un cop la pel·lícula ja ha passat per la càmera, altero els químics de la pròpia amb aigua bullent, sabó fairy, llimona, sal, vi, rom. Cada vegada les receptes van variant, igual que els resultats. Aquest procés el faig, ja que el component de l’atzar i del fet que sigui un procès on el teu control és mínim, el resultat és completament aleatori. Per aquesta raó, l’edició del vídeo no té un ordre d’imatges pensat, sinó que ha anat esdevenint en el mateix procés, com la pel·lícula amb els químics.

# data[].attributes.body
La manera que m'he proposat per vincular l'experimentació de la fotografia amb l'escultura, seria a partir de diferents fotografies pròpies Polaroid, separant l'emulsió de la imatge, que acaba sent com una espècie de tel, i aconseguir portar aquesta textura a la fosa.
La meva intenció seria crear una sèrie de vinyetes en bronze que em permetessin copsar aquestes emulsions de Polaroid en escenes individuals, però que formarien un conjunt.

# data[].attributes.body
"Memento Mori"; locución latina cuyo significado es “recuerda que morirás”. El conjunto escultórico consta de tres cerillas de 1’20m cuyos fósforos son rostros humanos. Con ello pretendo crear un ambiente siniestro pero a la vez con un toque de humor e ironía, que plasme esa idea del consumo físico de las personas. Una de ellas no ha prendido aun, motivo por el cual se mantiene en pie, las otras dos ya se han consumido y por lo tanto van colocadas en el suelo.

# data[].attributes.body
Quiero  tratar el tema del esfuerzo partiendo de  una zapatilla fundida en bronce.

Pretendo realizar una instalación, en la cual el suelo de la sala esté lleno de pisadas de pintura generadas con la propia pieza, pero que ese mismo proceso de elaboración no sea visto por el espectador/a. De esta manera se ve el resultado final, simulando el éxito, pero no todo lo que conlleva llegar a ello.

# data[].attributes.body
Seguint amb la idea de la barreja i exploració amb els materials he estat reflexionant sobre la forma que volia donar al projecte i penso que utilitzar dues peces (o una de sola, depenent del temps) que formin cantonades pot ser interessant per crear espais. M'agrada que siguin dues peces (no sé si haurien d'estar unides d'alguna manera com a l'esbós o no) perquè es dona la sensació de quatre parets o habitació mig en runes.
M'agradaria seguir enfocant la peça en la idea de la cera perduda com a concepte (allò que queda d'un cos que es consumeix i és ocupat) però vincular-ho més a mi. Jugar amb els gruixos dels materials, investigar quins espais podran ser ocupats i quins quedaran buits mitjançant escrits de diversos neguits, preocupacions o pors que necessito treure. Escrits que molt probablement no quedaran plasmats en la peça de ferro final però de ben segur hi seran presents. Parlar del que es veu i del que no, d'allò que queda després d'un sotrac i del canvi a través de la cera perduda.

# data[].attributes.attachment_caption
Volia provar d'accentuar la sensació de desequilibri elevant les dues peces i torçant-les, però no m'acaba de convèncer.

# data[].attributes.attachment_caption
M'agrada el caos de la barreja de materials i els espais que es generen (la peça de l'esquerra queda un pel massa petita)

# data[].attributes.body
Més que construir una maqueta com a tal, he comprat calces de diferents tipus per descartar, per ajudar-me com a motlle i per acabar de dissenyar la meva peça.

# data[].attributes.body
Primeres maquetes en cera

# data[].attributes.body
Estovant la cera amb aigua calenta per modelar

# data[].attributes.body
Esta serie de grabados trata de representar los procesos emocionales de la psique, menos tangibles, pero que cualquiera puede sentir. Una forma de mostrar
los conflictos internos, el interior y el inconsciente; así también se expone el
sufrimiento, la agonía, el alivio, la evasión.

Dando protagonismo a las experiencias que no se manifiestan de forma física pero que forman parte de la vida y tienen el mismo peso que el resto de vivencias.

# data[].attributes.body
Con el conjunto de la serie, mi intención es sugerir de forma expresionista, y con herramientas pictóricas a través del movimiento y el color, las aberraciones químicas, de los contrastes entre sombras y tonos, y al mismo tiempo intentar dotarlas de sensaciones.
Mi intención es hablar de la experiencia en el tiempo, a través de diferentes escenarios y circunstancias, a la vez que documentar los paisajes sociales que conforman los espacios.

# data[].attributes.body
Vaig tindre la sort de conèixer a Julia Spínola en persona. Va explicar la seva obra i em vaig quedar amb l'origen de la formació de la seva exposició 'LUBRICÁN' a ca2m. Tracta sobre la importància de la imatge borrosa, aquesta hora entre la nit y el dia que la distinció de forma és difuminada per la ment i la percepció es perd. 'Comeu' genera a partir de petits troços de cartró grans formacións que junt amb la llum suau i la seva pròpia natura formal d'aglomeració provoquen el seu desdibuixament.

# data[].attributes.attachment_caption
"Roman glass cup in the form of the head of an african"

# data[].attributes.body
Mi intención es hacer una reinterpretación de esta pieza. Tratando de descontextualizarla de una colección de "vasijas" a la que pertenece.

# data[].attributes.body
La "misma" pieza, pero rota, pertenece a otra colección de otro museo.
Me parece interesante que este objeto forme parte de tres colecciones distintas, siendo cada una de ellas única.
Reproduciré dos piezas; una completa y otra rota.

# data[].attributes.attachment_caption
Glass cup in the form of the head of a African

# data[].attributes.body
Período: Imperial, Flavia
Fecha: 2ª mitad del siglo I d.C.
Cultura: Romana
Técnica: Vidrio; soplado en molde de tres partes
Dimensiones: 10,5 cm de altura