# data[].attributes.body
Lever vi i Satans tid?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
De færreste er nok klar over det, men dagen i dag er en meget vigtig mærkedag i den moderne religions historie.

Den 30. april 1966 blev den satanistiske bevægelse Church of Satan, eller Satans Kirke, etableret i USA. Det skete, da Anton LaVey stillede sig offentligt frem i Californien og erklærede, at det var år 1 i Satans tidsregning.

Anton LaVey (1930-1997) forfatter til 'Satans Bibel' og stifter af 'Satans Kirke'. (© creative commons)

- Det kan betegnes som den moderne satanismes etablering som offentlig og organiseret bevægelse. Der fandtes satanister før den tid, men fra den dag fik dem, der var optaget af de satanistiske ideer, en person at identificere sig med og samles om, forklarer Jesper Aagaard Petersen, ph.d. i religionshistorie og lektor ved Norges Teknisk-Naturvidenskabelige Universitet i Trondheim.

Han er en af verdens førende forskere i moderne satanisme.

- Satanisterne i 1960'ernes USA var en del af det, man kalder den okkulte eksplosion, som fandt sted omtrent samtidig med den seksuelle frigørelse og hippiebevægelsen. Satanismen var den onde fætter eller mørke tvilling til de øvrige frigørelsesprojekter, og det var først med dannelsen af Church of Satan, at de trådte frem og også begyndte at gøre sig fri af alle de kristne fantasier om, hvad satanister var, siger han.

Satans Bibel og kritik af kirken

I 1969 udgav LaVey bogen 'Satans Bibel', hvor han harcelerede mod kristendommens verdensbillede og moralkodeks og mod hippierne, som ifølge LaVey lå under for blødsødne og urealistiske idealer og forestillinger om mennesket.

Satans Bibel i dansk oversættelse.

I bogen formulerede han ni sataniske leveregler og lagde grundlaget for satanisme som et moderne livssyn.

Ifølge La Vey og hans tilhængere var mennesket grundlæggende et egoistisk væsen, som skulle udleve sine lyster og drifter, både liderlighed, vrede, hævntrang og lyst til magt. Ideen om en dømmende gud eller et liv efter døden, som mennesket skulle se frem til med forventning eller frygt, blev afvist.

En modreaktion mod kristendommen

Church of Satan blev til som en modreaktion mod kristendommen, sådan som det gælder for de fleste nye religiøse grupper, forklarer Mikael Rothstein, lektor i sammenlignende religionshistorie ved Institut for Historie på Syddansk Universitet og ekspert i nye religiøse bevægelser.

- Religioner og religiøse bevægelser opstår altid som kommentar til eller svar på noget, der eksisterer. Det kan være i form af reformer, nuanceringer, sammensmeltninger eller modstand.

Satanister føler sig provokeret af kirken og det, de opfatter som en undertrykkelse af naturlige drifter og lyster

- Man kan sige, at protestantismen bærer kimen til satanismen i sig, fordi satanismen opstår i opposition til kirken. Satanister føler sig provokeret af kirken og det, de opfatter som en undertrykkelse af naturlige drifter og lyster. De hævder at gøre det, som Jesus paradoksalt nok også hævdede at gøre: at gøre op med hykleriet og sige sandheden.

Selvudvikling har erstattet kirkekritik

Satan ses blandt disse ateister ikke som en person eller gud, men som et symbol på de kræfter i mennesket, som satanisterne dyrker og udlever.

Nogle satanister bruger dog symboler fra kristendommen, som de vender på hovedet for at angribe kirken med dens egne våben, og der findes også satanister, som tror på en åndelig virkelighed og opfatter Satan som en kraft, de kan påkalde.

Satans Kirkes og den LeVeyanske satanismes officielle symbol. (© creative commons)

Den mest udbredte form for satanisme i dag er en såkaldt post-kristen satanisme, som definerer sig selv uafhængigt af kristendommen, forklarer Jesper Aagaard Petersen

- De fleste satanister har flyttet fokus fra Satan til satanisten selv og dennes selvudvikling, og selv om der i mørke hjørner af de satanistiske miljøer findes folk, der hævder, at de for eksempel har ofret en kat til en dæmon, er det generelle billede, at skrækbillederne af satanister er helt forfejlet.

Dansk satanist: Jeg er ikke født som et dårligt eller ondt menneske

En eksponent for moderne satanisme er 33-årige Mads Nielsen, der er bachelor i psykologi og kandidat i kommunikation og har været udsendt som soldat til Kosovo.

Satanisme handler for mig om, at jeg skal leve efter min natur.

- Satanisme handler for mig om, at jeg skal leve efter min natur. Jeg er ikke født som et dårligt eller ondt menneske, men som et menneske med drifter, følelser og behov, som alle er legitime. Det er min ret at leve efter mine lyster, og jeg tror ikke på, at der er nogen gud, jeg skal stå til regnskab for, siger han.

Han forklarer, at han som satanist ikke tror på noget åndeligt eller et liv efter døden.

- Der er kun dette liv, og når jeg dør, er det som at slukke for en computer. Så jeg skal have mest muligt ud af livet i stedet for at drømme om evigt liv eller være bange for en straf efter døden. For en satanist handler det om at opnå magt, nydelse og materiel rigdom.

Giver ikke penge til tiggere

Mads Nielsen tilføjer, at når kritikere af satanisme siger, at alt vil blive kaos og ondskab, hvis satanisternes idealer hersker, er det en misforståelse.

Blot fordi jeg følger mine lyster, betyder det ikke, at jeg går ud og begår bestialske drab.

- Blot fordi jeg følger mine lyster, betyder det ikke, at jeg går ud og begår bestialske drab. Men jeg har ikke noget tilovers for svaghed. Det, der ikke kan overleve af sig selv, må dø, siger han.

Han mener, at kristne er hyklere, der udøver såkaldt næstekærlige gerninger for at bilde sig selv og andre ind, at de ikke er egoister. Satanisten betragter ifølge ham godhed og energi som en positiv ressource, som man bør bruge selektiv på dem, man finder værdige til dem.

- Godhed spildt på tilfældige eller uværdige er ulogisk og dumt. Jeg giver ikke en 20'er til en tigger, der sidder og klynker med udstrakt hånd. Men forleden gav jeg nogle cigaretter til en hjemløs, der sad og spillede guitar, fordi han spillede en melodi, jeg satte pris på, siger han.

Psykodrama som ritual

Mads Nielsen er ikke medlem af nogen satanisk forening eller sammenslutning, men mødes jævnligt med andre satanister.

Af og til deltager han også i ritualer, såkaldte psykodramaer, hvor der indgår sorte lys, kutter og bestemte replikker.

- Det handler ikke om at påvirke en spirituel kraft, men om at skabe en forandring i ens psyke. Hader man sin skolelærer, skal man selvfølgelig ikke skære halsen over på ham. Men ens vrede er der ikke noget galt med, og den kan man for eksempel kanalisere ud i et ritual, hvor man sparker til en pude med lærerens navn på. Det er en rituel handling i gråzonen mellem psykologi og religion.

Ekspert: Omkring 1.000 i Danmark

De færreste satanister er organiseret, og Church of Satan har ingen officiel afdeling i for eksempel Danmark. Jesper Aagaard Petersen vurderer, at der er omkring 1.000 satanister i hvert af de skandinaviske lande, og at de færreste af dem har kontakt med hinanden.

- Men udover de erklærede satanister kan der være mange, som i en eller anden grad er inspireret af 'Satans Bibel', for på mange måder er forfatteren LaVeys tanker i tråd med modernitetens udvikling siden 1960'erne, siger han.

Blød satanisme har genklang i Danmark

Religionshistoriker Mikael Rothstein mener, at satanister, der følger læresætningerne fra Satans Bibel eller er inspireret heraf, kan opfattes om ateistiske religionskritikere og eksponenter for en radikal form for humanisme.

Nuværende ypperstepræst i Satans Kirke Peter H. Gilmore. (Foto: David Shankbone)

Langt hen ad vejen er de satanistiske grundideer slet ikke så fremmede for mange danskere, vurderer Mikael Rothstein.

Skrev man en række satanistiske grundtanker ned og præsenterede dem for folk, uden at de vidste, at det havde med satanisme at gøre, tror jeg, at ganske mange ville skrive under på dem

- Skrev man en række satanistiske grundtanker ned og præsenterede dem for folk, uden at de vidste, at det havde med satanisme at gøre, tror jeg, at ganske mange ville skrive under på dem. For der er mange, som mener, at kirkens fantasier ikke fører nogen vegne.

- Projektet med at elske hinanden er sympatisk, men man kan også se den bløde satanismes diagnostik af mennesket og samfundet som mere præcis end kristendommens drømmerier om næstekærlighed, siger Mikael Rothstein.

Han understreger, at de organiserede satanister, der har som mål at bekæmpe kirken, er få og uden reel indflydelse.

- Men som filosofisk modkultur og en form for radikal humanisme kan man sige, at den bløde satanisme har en vis genklang i Danmark.

# data[].attributes.attachment_link.title
Satanisterne fejrer fødselsdag: De djævelske idealer er ikke fremmede for danskerne

# data[].attributes.attachment_link.description
De færreste er nok klar over det, men dagen i dag er en meget vigtig mærkedag i den moderne religions historie. Den 30. april 1966 blev den satanistiske bevægelse Church of Satan, eller Satans Kirke, etableret i USA. Det skete, da Anton LaVey stillede sig offentligt frem i Californien og erklærede, at det var år 1 i Satans tidsregning.

# data[].attributes.attachment_link.description
'Post' er den latinske betegnelse for 'efter', og postmodernitet betyder derfor bogstaveligt talt 'efter moderniteten'. Postmoderniteten er kendetegnet ved, at vi har bevæget os videre fra de forskellige ideologier og ismer, som det moderne samfund, især i 1800-tallet og i starten af 1900-tallet, var karakteriseret af: industrialismen, nationalismen, kommunismen, kolonialismen osv.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det er en misforståelse, at Islamisk Stat er uislamisk. For at forstå og bekæmpe gruppen er vi nødt til at forstå dens teologiske afstamning, siger Bernard Haykel, der er ekspert i Islamisk Stats teologi

En julidag i fjor trådte Abu Bakr al-Baghdadi, leder af Islamisk Stat (IS), op på prædikestolen i al-Nuri-stormoskéen i Mosul i Irak og udråbte midt i en ellers ordinær ramadanprædiken sig selv som kalif Ibrahim - den første kalif i generationer, herskeren over alle muslimer.

Islamiske lærde fra hele verden fordømte al-Baghdadi som en grandios bedrager, men hans proklamation blev hørt af tusinder af unge mænd og kvinder, der valfartede til Syrien for at melde sig under IS' sorte faner.

Lige siden har verden måbet over den voksende tilstrømning til al-Baghdadi og det rædselsregime, han hersker over. Moderate muslimske organisationer stempler IS som "uislamisk", og det samme gør verdensledere som USA's præsident, Barack Obama, der konsekvent undlader at bruge ordene "islam" og "muslim" til at beskrive truslen fra den ekstremistiske gruppe.

Men det er både forkert og uklogt at negligere IS' religiøse rødder, siger Bernard Haykel, der er professor i nærøstlige studier ved Princeton Universitet i USA og en førende ekspert i Islamisk Stats teologi.

"De, der hævder, at IS intet har at gøre med islam, eller at dens tilhængere ikke er muslimer, benægter ganske enkelt kendsgerningerne. IS' ledere baserer deres intellektuelle og teologiske lære på autentiske islamiske tekster og lærde. Det er farligt at lade, som om de ikke er en rigtig religiøs gruppe. Man er nødt til at vedkende sig, hvem de er, for man kan ikke besejre en fjende, hvis identitet og eksistens man benægter," siger Bernard Haykel, der har forsket i islamiske politiske bevægelser gennem en årrække.

Benægtelserne af IS' religiøse identitet er ofte rodfæstet i politisk korrekthed, tilføjer Haykel. Han beskriver IS' religiøse tankesæt som en slags "tøjlesløs wahhabisme" - en henvisning til den saudiske stats fundamentalistiske udgave af sunni-islam.

"IS-jihadisterne repræsenterer en meget ekstrem minoritet inden for den islamiske tradition, og på mange områder deles deres synspunkter ikke af det store flertal af verdens muslimer. Men muslimer, der kalder IS uislamisk, ignorerer deres egen religions historiske og teologiske rødder," siger Bernard Haykel.

Ifølge Bernard Haykel er det naivt at hævde, at Islamisk Stat fordrejer islams tekster.

"Folk ønsker at frikende islam. IS' ytringer lyder ofte gammeldags og absurde, men gruppen trækker meget tydeligt på tekster og traditioner fra den tidligste islam. IS praktiserer en meget, meget bogstavelig, stringent og kompromisløs fortolkning af Koranen, og det gælder ikke bare gruppens ledere, men også dens fodsoldater. Selv dem, der er lavest i hierar-kiet, er tydeligt indpodet med en intens religiøsitet og refererer konstant til doktrinerne," siger han.

Muslimer anerkender sædvanligvis, at de krigslove, der står nedfældet i Koranen, var tilpasset en turbulent og voldelig fortid og er forældede i den moderne verden. Ifølge Bernard Haykel genskaber krigerne fra Islamisk Stat imidlertid troligt den tidligste islams krigsnormer. Koranen angiver eksempelvis korsfæstelse som en afstraffelses-type for islams fjender og instruerer muslimer om at bekæmpe kristne og jøder, indtil disse villigt underkaster sig kalifatet.

"Når IS' krigere halshugger, korsfæster og tager slaver, følger de slavisk islams tidligere middelaldertradition. De tager ikke alene Koranen, men også profeten Muhammeds ytringer meget, meget seriøst. De genopliver tradi-tioner, der har været døde i århundreder. Det, som Islamisk Stat praktiserer, kan sammenlignes med en kristen gruppe, der bogstaveligt efterlever Det Gamle Testamentes samfundsformer og dogmer uden hensyntagen til den tid og den sammenhæng, som hører teksterne til," konstaterer han.

Bernard Haykel understreger, at IS bekender sig til en dommedagstankegang, som er en vigtig brik i forståelsen af gruppens strategi. Islamisk Stats ledere har udtalt, at de forventer den snarlige ankomst af den såkaldte Mahdi - en messiansk figur, hvis skæbne det er at lede muslimerne til sejr i en kosmisk krig forud for verdens undergang.

"IS er apokalyptisk på en måde, som de fleste andre jihadistgrupper ikke er det. De tror, at dommedag er nær, og at deres kamp mod 'de vantro' og 'synderne' er del af et profetisk slag, der vil fremskynde denne undergang. Denne dystopiske tankegang er med til at forklare, hvorfor IS ikke er en rationel aktør og ikke kan behandles som en sådan," forklarer han.

Islamisk Stat henviser til, at muslimernes profet Muhammed forudsagde, at islams hærskarer forud for apokalypsen vil møde fjendens invasionstropper i en endelig styrkeprøve på en slagmark i den syriske by Dabiq nær Aleppo. IS har opkaldt sit propandamagasin efter byen, som den erobrede i august, og da gruppen halshuggede den amerikanske nødhjælpsarbejder Peter Kassig i november, erklærede bøddelen i henrettelsesvideoen, at "vi begraver den første korsfarer i Dabiq og afventer resten af jeres hærskarers ankomst". Den profetiske fortælling, der forudsiger slaget i Dabiq, refererer til fjenden som "Rom".

"Vi ved ikke præcist, hvem 'Rom' er i IS' tolkning, men hvis en vestlig magt invaderer Syrien, vil IS se det som en bekræftelse af profetien om Dabiq. Det, som vi kan være sikre på, er, at deres kamp mod fjenden vil fortsætte indtil verdens undergang. Så det er en fremtidsvision, der er fuld af endeløs krigsførelse og blodsudgydelser," siger Bernard Haykel.

IS sammenlignes ofte med terrornetværket al-Qaeda, men det er vigtigt at sondre mellem de to grupper, siger Bernard Haykel. Præsident Obama refererede sidste år til IS som al-Qaedas "juniorhold", men sådanne udtalelser undervurderer spliden mellem de to grupper, siger han.

"IS og al-Qaeda er indædte rivaler og står på nogle områder langt fra hinanden. Al-Qaeda deler ambitionen om at etablere et kalifat, men tror, at det er noget, der vil ske engang ude i fremtiden og nægter at anerkende al-Baghdadi som kalif. Al-Qaeda er også meget mere fokuseret på at ramme den fjerne fjende i Vesten og meget mindre brutal over for shia-muslimer, end IS er det. Mens al-Qaedas politiske målsætning er at forvise ikke-muslimer fra hele den arabiske halvø og afskaffe staten Israel, er IS mere optaget af at udvide kalifatet og bekæmpe fjender i dens nærhed, heriblandt de 'vantro' shia-muslimer," forklarer han.

Netop IS' ekstremt voldelige adfærd er et af stridsspørgsmålene mellem gruppen og andre jihadister, heriblandt al-Qaeda, siger Bernard Haykel.

"Da IS opstod i 2004-2005, advarede al-Qaedas ledere gruppen imod at være så ekstrem. IS svarede, at vold er deres signatur. For al-Qaeda er vold et middel til at nå et mål. For IS er vold et mål i sig selv," siger han.

Takket være sin fokus på kalifatet er IS også mere geografisk bundet, end al-Qaeda er det:

"Al-Qaeda kan operere under jorden som et hemmeligt, smidigt netværk af autonome celler. Det kan IS ikke. Et kalifat kan ikke eksistere uden territorium, og IS' fortsatte succes afhænger af, at gruppen bevarer kontrollen over de områder, som den har erobret. IS-folkene har udnyttet arabiske regeringers svaghed, og den kendsgerning, at store, jiahdist-kontrollerede territorier er blevet en norm i lande som Irak og Syrien vil gøre det nemmere for dem at sikre sig nye ressourcer og rekrutter. Og selv hvis IS mister sit territorium, vil de underliggende årsager til, at ekstremismen trives, bestå. Islamisk Stat er symptom på en meget dybtliggende følelse af fortørnelse og ydmygelse, som eksisterer i den arabiske verden."

Sunni-muslimerne i Islamisk Stat betragter alle shiamuslimer som vantro og har brutalt myrdet tusinder af shiitter i Irak og Syrien. Bernard Haykel vurderer dog ikke, at IS har en målsætning om at udrydde verdens godt 200 millioner shia-muslimer.

"Jeg tror ikke, at IS-jihadisternes langsigtede mål er at begå storstilet folkemord. De vil erobre territorier og tilbyde shia-muslimer valget mellem at at konvertere til deres variant af sunni-islam eller at dø. Hvad angår kristne og jøder, vil de give dem muligheden for at acceptere at leve i underdanighed til kalifatet og betale en særlig skat påbudt i Koranen, 'jizya'. Hvad enten dette nye kalifat lykkes eller ej, vil den religiøse vold i den arabiske verden formentlig blive værre, førend det bliver bedre," siger Bernard Haykel.

# data[].attributes.attachment_link.title
Islamisk Stat bekender sig til dommedags-islam

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er en misforståelse, at Islamisk Stat er uislamisk. For at forstå og bekæmpe gruppen er vi nødt til at forstå dens teologiske afstamning, siger Bernard Haykel, der er ekspert i Islamisk Stats teologi En julidag i fjor trådte Abu Bakr al-Baghdadi, leder af Islamisk Stat (IS), op på prædikestolen i al-Nuri-stormoskéen i Mosul i Irak og udråbte midt i en ellers ordinær ramadanprædiken sig selv som kalif Ibrahim - den første kalif i generationer, herskeren over alle muslimer.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Islamisk stat vil sejre over de ikketroende ved dommedag. Det forudsiger en islamisk profeti, som ekstremisterne higer efter at opfylde.

Krigen mod andre religioner er central i terrorgruppens bestræbelser på at indføre en ekstrem fortolkning af islam, der har rødder tilbage til middelalderen.

Terrorgruppen kontrollerer et område på størrelse med Storbritannien, der fungerer som en stat. Med en ekstrem fortolkning af islam i hovedet og våben i hånden vil de udbrede kalifatet over hele verden. Se hvilke elementer, der indgår i IS' kamp for et internationalt kalifat herunder.

Territorium

Islamisk Stat har sendt et kort ud på Twitter, der viser, hvor meget af verden de forestiller sig vil være en del af kalifatet om fem år. Området strækker sig fra Spanien over til Kina og dækker hele Mellemøsten inklusiv Israel, samt Nordafrika, Grækenland, Pakistan og dele af Rusland.

ANOTHER REDLINE GROUND INTO SAND ISIS CALAPHATE WILL NOT BE STOPPED http://t.co/Bfes6WD7BO ISIS occupation Year 5! pic.twitter.com/i7a2vYNuv2
- HomSec (@HomSec) 30. juni 2014

Det er ovenstående billede, her lagt op af brugeren 'Homsec', som en twitterprofil tilhørende Islamisk stat lagde op i sommer.

- Lovligheden af alle emirater, grupper, stater og organisationer bliver annulleret ved udvidelsen af kaliffens autoritet og ved ankomsten af hans tropper til området. Lyt til din kalif og adlyd ham. Støt din stat, der vokser hver dag, sagde talsmanden for Islamisk Stat, Abu Mohamed al-Adnani, da Islamisk Stat lagde kortet op i sommer, skriver Al Jazeera.

Dommedag

Islamisk Stat tror på en 1.300 år gammel islamisk profeti kaldet Malahim, der tilsiger at jihadisterne vil vinde kampen over de ikke-troende ved byen Dabiq i det nordlige Syrien. Ifølge dommedagsfortællingen vil de derefter udbrede kalifatet til resten af verden.

De vil dog ikke nå langt - profetien tilsiger, at en såkaldt anti-Messias vil dræbe jihadisterne til der kun er 5.000 tilbage. Dernæst vil Jesus, en vigtig skikkelse i Islamisk Stats ideologi, vende tilbage, slå anti-Messias ihjel og lede de resterende jihadister til sejr.

(© AL-FURQAN MEDIA)

- Den sidste time vil ikke komme, før romerne ankommer til al-A'mag eller Dabiq. En hær bestående af de bedste soldater fra jordens befolkning til den tid vil komme fra Medina for at kæmpe imod dem, siger Guds budbringer, profeten, i den islamiske tekst, som terrorgruppen referer til, skriver BBC.

'Romerne' er et andet ord for kristne. Dabiq er også navnet på Islamisk stats officielle engelsksprogede blad.

Religiøs udrensning

Centralt i Islamisk stats ideologi er overbevisningen om at frafaldne muslimer, kaldet 'takfir', skal straffes med døden. En frafalden muslim kan være en, der sælger alkohol eller stoffer, går i vestligt tøj, barberer skægget af eller stemmer ved et valg. Verdens 150-200 millioner shiamuslimer er også i IS' skudlinje.

De betragtes som frafaldne, da de følger praksisser, der ikke beskrives i Koranen. Tilbedere af andre religioner kan undslippe døden ved at konvertere eller underkaste sig kaliffen og betale en speciel skat til kalifatet, kaldet 'jizya'.

Staten

Terrorgruppen IS er blevet kendt for at skære halsen over på fjender og holde kvinder som sexslaver. Men midt i barbariet er der opstået en vis orden og en regulær stat i den erklærede hovedstad, Raqqa, i Syrien.

(Foto: Stringer © Scanpix)

Den er finansieret af indtægter fra olie og gas og har vand og el. Ifølge aktivistgruppen 'Raqqa Is Being Slaughtered Silently' får IS penge ved at sælge cannabis til Tyrkiet, indføre skatter og ved at opstille internetcafeer.

- I dag er Islamisk Stat reelt en fungerende stat. Bevægelsen kontrollerer et enormt territorium. Den er ikke anerkendt af sine naboer. Men den tager ansvar for sit område og sin befolkning. Og den har en økonomi til at finansiere sig selv, siger Loretta Napoleoni, en italiensk journalist og forfatter til en nyligt udkommet bog om IS, til Politiken onsdag.

# data[].attributes.attachment_link.title
Drømmen om storkalifatet: Middelalderlig islam skal sikre IS sejr ved dommedag

# data[].attributes.attachment_link.description
Islamisk stat vil sejre over de ikketroende ved dommedag. Det forudsiger en islamisk profeti, som ekstremisterne higer efter at opfylde. Krigen mod andre religioner er central i terrorgruppens bestræbelser på at indføre en ekstrem fortolkning af islam, der har rødder tilbage til middelalderen. Terrorgruppen kontrollerer et område på størrelse med Storbritannien, der fungerer som en stat.

# data[].attributes.body
En hel hjemmeside om en afhopper skrevet af en aktiv scientolog

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hej kære læser og gerne debattør,

Velkommen til min nye hjemmeside om Afhopperen Robert Dam, der er åben for indlæg, så længe de er sande og skrevet med ønsket om at oplyse og i et ordentligt sprog. Jeg er selv moderator på siden - det er min side.

Jeg har været aktiv scientolog i over en menneskealder. I alle årerne har jeg været medlem af Scientologi Kirken, så ingen skal forledes til at tro, at jeg skulle være afhopper med fordækt ærinde. Dem findes der flere af og de føler sig nærmest forpligtet til at "afsløre" noget på internettet for at retfærdiggøre, at de slipper noget, der har bragt dem mange store glæder i livet for at gribe et halmstrå i stedet. Ingen forbliver nemlig deltager i Scientologi Kirken ret længe, hvis de ikke har glæde af at være der. Det er en meget aktiv kirke, hvor der er aktiviteter hele ugen og ikke kun om søndagen. Om jeg aldrig har været i tvivl? Jo, selvfølgelig! Men livets rigtighed retter jo som regel tingene op for en, med lidt villighed til at se på sine egne mindre heldige sider og handlinger, før man bruger de andres til at undskylde sig selv.

Et spørgsmål jeg gennem årerne har stillet mig selv er, om alt foregår lige regelret inden for vores kirke. Det eneste gyldige svar er at, hvor der er mennesker, er der også mulighed for fejl. Til gengæld tror jeg ikke, at i forhold til de mange grupper, jeg har mødt, at nogen er mere villige til at rette op på egne fejl, end netop Scientologi Kirken, hvis man giver dem chancen for at gøre det og ikke selv fortsætter med at kaste grus i det maskineri, man ønsker korrigeret. Desværre er det jo også sandt, at prøver man på at få orden i tingene, så får man undervejs også afsløret kritikernes lyssky sider, og det kan måske sætte en og anden i panik, og få ham til at angribe noget, som han engang var glad for. Det har jeg set mange gange gennem årerne både her og i andre samfundsmæssige sammenhænge - menneskeligt kunne man sige.

Og opkomsten af en ny religion går ikke altid helt fredeligt for sig. Det er pionerarbejde og mission. Og pionerer og missionærer fælder somme tider træer og rydder traditionerne i andres landområder. Heldigvis brænder man ikke disciple og hekse af mere, og jeg vil til min død forsvare religionsfriheden for enhver og dermed friheden til at vælge selv. I denne sammenhæng har jeg valgt, som jeg har, fordi jeg personligt har oplevet og ved, at L. Ron Hubbards forskning og metoder virker og har så meget at give mennesker, at det gør ondt at se folk som Robert Dam vende ryggen til livet og falde for fristelsen til at angribe gamle venner i stedet for blot stille at lukke døren efter sig med muligheden for at åbne den igen, når ens fornuft kommer vender hjem.

Da jeg læste i Kristeligt Dagblad, at Robert Dam havde skrevet en bog om sin fortid som scientolog, oven i købet udgivet på Kristeligt Dagblads Forlag med min gamle ven chefredaktør Erik Bjerager som medhjælper, måtte jeg læse den bare for at se hans synspunkt. Det skal siges, at jeg kender Robert Dam ganske godt fra den tid, han kom i kirken for vel femten år siden og gennem hans erhvervskarriere.

Da jeg var nået et stykke ind i bogen fremgik det med al ønskelig tydelighed, at Robert Dams bog er en missionerende bog og ikke en selvbiografi, som det ellers fremgik af Kristeligt Dagblads artikler eller kald det reklamer for egen udgivelse. Det er da i orden, at Robert Dam vil forklare omverdenen, hvor dårligt man er blevet behandlet - det er da sket før i historien også med større held. Men det slog mig, at der havde sneget sig utroligt mange gamle skrøner om L. Ron Hubbard og kirken ind på siderne, som jeg har hørt igen og igen gennem tiden og som jo ligger i rigt mål på nettet. Uden at forherlige mig selv, så gjorde jeg det, som både Robert Dam og Erik Bjerager burde have gjort, undersøgt kilderne. Det klæder både historikere og journalister. Så jeg gik ind i Scientologi Kirken og spurgte, hvad der var rigtigt, og hvad der var løgn i alt dette. Selvfølgelig ved både jeg og Robert Dam, at meget af det, han har fået lagt ind i bogen - eller nogen har lagt ind i bogen - fra nettet ikke holder vand, men det behøver chefredaktøren jo ikke selv at vide og som missionær heller ikke tage smålige hensyn til, da kun egen sandhed kan være relevant for en missionær.

Men anyway. Jeg syntes Scientologi Kirken skyldte mig at klargøre, hvad der er løgn og hvad der er latin i Robert Dams historieskrivning. Så der var nogen, der måtte smøge ærmerne op. De kendte også historierne og hev det ene dokument efter det andet frem af skuffen og som kirken tilsyneladende har ligget inde med i årevis. Nu skal man ikke tage patent på sandheden i en religionskrig. Det lærte jeg i sin tid af Johannes Aagaard fra Dialogcentret. Til trods herfor fik jeg engang ham til at ændre noget, han havde skrevet om mig uden hold i virkelighed. Han mente dog at skulle han rette det hele var det som at række fanden lillefingeren og det ville han ikke. Så han fastholdt sin ret til at skrive sin sandhed på hans egen hjemmeside til trods for kendsgerninger. Jeg kunne jo have udtaget stævning, men så havde jeg også mistet en god historie om Aagaards saglighed, oven i købet dokumenterbar på hans egen hjemmeside. Selv i missionssammenhæng er det dog ikke klogt på sigt at overse visse facts eller kendsgerninger ej heller at tilpasse dem efter eget forgodtbefindende end ikke af kunstneriske hensyn, og slet ikke når nulevende mennesker beskrives. Kildeforfalskning rangerer ikke højt, normalt heller ikke i Kristelig Dagblad. Missionærer er blevet kogt i den store gryde for mindre.

Hvis de dokumenter, jeg er blevet præsenteret for af Scientologi Kirken, er korrekte - hvilket jeg ikke betvivler, at de er - er det tydeligt, at Robert Dams bog er et forsøg på at omskrive historien på helt stalinistisk vis ved totalt ukritisk at tage ethvert rygte, der nogensinde har verseret om Hubbard eller kirken, hive det op af hatten, støve det af og trykke det endnu engang.

De fordrejede kendsgerninger, eller direkte løgne for den sags skyld, vinder ikke sandhedsværdi af at blive gentaget.

Til at få afklaret de mange påstande er en hjemmeside et udmærket instrument. Man kan lægge dem ud og finde mennesker eller dokumenter, der vil be- eller afkræfte dem. De bliver også stående til evig tid, lige som på Danmarks Radio, hvor samme Robert Dam har fået journalister til at lægge usandheder ud med en Johannes Aagardsk uvilje til at korrigere til trods for dokumenterede facts.

Det slog mig også, at Robert Dams egen historie har været udsat for en genfødsel med øjensynlig kun sporadisk genkald af fortiden, så den virkelighed, jeg kan huske, er blevet manipuleret eller lad os kalde den tilpasset hans nuværende formål. Helt i tråd med den beskrivelse af afhoppere, som flere eksperter giver. At fremstille sig selv som manipuleret og hjernevasket - til skræk og advarsel for andre - må få det til at vride sig i udgiveren og i Robert Dams egen familie, for Robert er hverken naiv eller uintelligent. Det kræver trods alt lidt brain at studere Scientologi i tyve år, hvis Robert Dam overhovedet studerede i ordets bedste betydning.

Jeg kender Robert Dam ganske godt fra gamle dage, og mærker, at hans egne virkemidler ikke ligger så langt fra det, han nu beskylder os andre for. Det vil jeg også bruge spaltepladsen på denne side til.

Min hjemmeside er ikke tænkt som et hævntogt, den er blot et forsøg på at vise et lidt mere nuanceret billede af Afhopperen Robert Dam, der selv ønsker at fremstå som en overløber.

Derudover er siden tænkt som et debatforum. Har du noget om Robert Dam, som du synes hører med på denne side, så send mig endelig dine kommentarer, indlæg og forslag til nyt på hjemmesiden på afhopperenrobert@gmail.com.

God læsning eller lyt her:
Radiointerview med Anette Refstrup om Robert Dam - af Hans Juel
Hans Juel

# data[].attributes.attachment_link.description
Hej kære læser og gerne debattør, Velkommen til min nye hjemmeside om Afhopperen Robert Dam, der er åben for indlæg, så længe de er sande og skrevet med ønsket om at oplyse og i et ordentligt sprog. Jeg er selv moderator på siden - det er min side.

# data[].attributes.body
fra Liv og religion 7/8

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sangha på Planteskolevej blev landskendt, da EM-helten Lars Elstrup i 1994 fortalte om sit nye liv i sekten. I mellemtiden har den skiftet navn, men livet i det nyreligiøse bofællesskab er stadig præget af spirituel søgen og tvangspræget fysisk arbejde

Her er stille.

To kvinder slentrer over gårdspladsens nyrevne perlesten og slutter sig til en lille gruppe, der soler sig på græsplænen ovre ved glaspavillonen.

Det er eftermiddag i Solens Hjerte.

Hvad der foregår inde i de velholdte rødstens-bygninger på Planteskolevej 51 i Holmstrup har beboerne ikke lyst til at dele med omverdenen.

En kronraget kvinde, der præsenterer sig som Lulu, forklarer, at fællesskabet har mange sår på sjælen i forhold til pressen, så hun siger af princip nej.

- Det er ellers jeres chance for at undgå, at dækningen bliver ensidig...

- Det er vi ligeglade med. Os, der bor her, og vores familier kender sandheden. Det er nok for os, siger hun. Smilende og med et blik, der aldrig viger.

- Selv om jeg kan se dig og ved, at du vil skrive en dejlig artikel om os.

Aldrig har et afslag føltes så behageligt. Lulu oser af samme positive energi, som går igen på Solens Hjertes hjemmeside.

- Vores sted er et smukt paradis med en helt speciel atmosfære af lys, liv og kærlig energi, som gennemstrømmer såvel vores store flotte have som alle menneskene, der lever her.

Solens Hjerte er et terapeutisk og spirituelt bofællesskab.

For 12 år siden hed fællesskabet Sangha og blev landskendt, da den tidligere fodboldlandsholdsspiller, Lars Elstrup i et tv-program fortalte om sit nye liv i Holmstrup.

Knud Kløvedal og Hubi Heiming er dengang som nu overhoveder i sekten. De kalder sig også Premda og Shendo og står blandt andet for kurset "Det indre lys", samtaleterapi og den fortløbende udviklingsgruppe, hvor beboerne arbejder med dans, meditation og healing samt åndedræts-, energi og opmærksomhedsøvelser.

Her lever 50 børn og voksne et liv afsondret fra det omliggende samfund.

Børnene går i skole i "Drivhuset", hvor de lærer, at "livet er en opdagelsesrejse ind i sig selv og ud i den verden, der omgiver os".

De voksnes daglige arbejde består af at holde den gamle planteskole pæn og ren.

Når den udefrakommende kører ind gennem hullet i hækken på Planteskolevej, møder han et syn af plænekanter, der står som linealer, krukker, der bugner af blomster, og små åndehuller med hvide bænke under de gamle træer.

- Når vores omgivelser er rene og klare, er det nemmere at gøre sin energi klar og forfinet, står der på hjemmesiden.

- Det daglige arbejde er et redskab til at blive klogere på os selv. På at blive stadig mere opmærksom og nærværende i nuet.

Kontrolleret paradis

Sebastien Vesterlund fra Århus lejede sig ind i Solens Hjerte i maj 2002. Hans daværende kæreste var taget til Fyn, fordi hun følte sig uafklaret med sit liv og behøvede tid til at se indad.

I bofællesskabet oplevede han en varme, som var ham fremmed i dét liv, han kendte som universitetsstuderende i Århus.

- Man knuser meget, næsten lige så meget, som man trækker vejret dybt, fortæller Sebastien på sin hjemmeside sebastien.dk.

Men efter kort tid begyndte han at sætte spørgsmålstegn ved fremgangsmåderne i Solens Hjerte.

Han undrede sig over, hvordan beboerne fungerede som arbejdsbier.

- Fra morgen til aften gør folk rent og vedligeholder stedet og der er derfor ikke et støvkorn at finde i bare ét eneste lille hjørne, fortæller han, der beskriver sig selv som et spirituelt og søgende menneske.

Rengøringen er zen-meditation og skal træne den enkelte i at være til stede i nuet. Lederne og deres "håndlangere", som den 31-årige kalder dem, viste ingen lydhørhed, hvis beboerne betvivlede metoder eller opgaver.

- Dette system er, som alt andet i Solens Hjerte, kritik-immunt, da man monumentalt tilbagevises med en henvisning til ens egne følelser, som man i stedet burde koncentrere sig om at tage ansvaret for.

Det endte med, at han blev kaldt til samtale hos Premda, som er The Mother. Intet foregår uden hendes accept.

- Omgivet af føromtalte kvinde samt håndlangere blev jeg forsøgt suggereret til at tro, at jeg for min egen skyld burde investere mere af min lyst til arbejdet på stedet...Jeg blev skældt ud, ydmyget, beskrevet som voldelig, men også rost og smigret. Der var en del af mig, der havde lyst til at blive og vise dem, at jeg godt kunne klare sådan en omgang - en del af mig, der var smigret...

Men efter 10 dage flyttede både han og kæresten fra stedet.

Undervejs var han nået frem til sine egne konklusioner om Solens Hjerte og dens beboere.

- Dette sted var en oplevelse af manipulation, nedværdigelse og forvanskning af de spirituelle værdier, som til enhver tid må være forankret i individets egen vilje.

De kommer aldrig i tvivl

Psykoterapeut Cyril Malka har specialiseret sig i sekternes indflydelse på psyken og kender godt Solens Hjerte.

Når han hører Kents historie, der fortælles til højre på denne side, genkender han mønsteret fra andre nyreligiøse bevægelser.

- Det er et gammelt psykoanalytisk princip, at hvis du ikke accepterer reglerne, så er din forestilling forkert. Læren er perfekt og hævet over tvivl. Det er med til at give skyldfølelse, så det bliver nemmere at kontrollere folk. Til sidst mister de selvstændigheden og tør ikke selv tage beslutninger. De bliver nødt til at holde sig til læremesteren.

Livsstilen i Solens Hjerte er typisk for psyko-sekter, som Malka kalder de bevægelser, der arbejder med personlig udvikling.

- De får folk til at ændre deres daglige principper, nedbryder deres moralske begreber, kontrollerer maden og afbryder kontakten til omverden, siger Malka, der tidligere har vidnet som ekspert i en sag mod Scientology.

- Jeg har svært ved at se, hvorfor det skulle være godt for mennesker at leve på den måde. At blive kontrolleret og at bryde båndene til familien for at erstatte dem med bevægelsen er ikke personlig udvikling. Det er bremsning. siger Malka, der er forarget over, at terapeuterne har foreslået Kent at droppe sin medicin.

- Det er ulovligt og det er uetisk, siger han og påpeger, hvad han ser som det største problem ved terapi som dén i Solens Hjerte.

- En terapeut skal turde indrømme, han er galt på den. Det gør disse mennesker ikke. De kommer ikke i tvivl. Tvivl opfattes som et angreb.

Knud og Hubi i Solens Hjerte er ifølge hjemmesiden i hvert fald ikke i tvivl om, hvad deres vision er:

- Vi ser planeten Jorden ved et skillepunkt, hvor vi hver især kan leve i samklang og i ærbødig opmærksomhed med jorden, eller hvor vi gør jorden ubeboelig for os mennesker ved at fornægte os selv.

Mere om emnet
Se alle

De sugede min livskraft

# data[].attributes.attachment_link.description
Sangha på Planteskolevej blev landskendt, da EM-helten Lars Elstrup i 1994 fortalte om sit nye liv i sekten. I mellemtiden har den skiftet navn, men livet i det nyreligiøse bofællesskab er stadig præget af spirituel søgen og tvangspræget fysisk arbejde Her er stille.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Star Wars er elsket og dyrket overalt i verden, men nogen religion er det ikke.

Det er den såkaldte The Temple of the Jedi Order, der har søgt om at få Jediism, som jedi-troen kaldes, anerkendt som en officiel religion.

Men den engelske og walisiske Charity Commission, som administrerer godkendelser af velgørenheds- og nonprofitorganisationer, mener ikke, at Jediism opfylder kravene til at være en religion i Storbritannien.

"Selv om den er åben for en spirituel bevidsthed, er Jediism og Jedi-doktrinen mulig at følge som et sekulært og ikke-religiøst tankesæt. Jediism mangler derfor det nødvendige åndelige og ikke-sekulære element," skriver kommissionen i deres ti siders lange afgørelse.

Desuden taler det imod The Temple of the Jedi Order, at den hovedsagelig er en internet-baseret organisation, samt at der er "utilstrækkeligt bevis for, at moralsk forbedring er centralt for troen og praktiseringen".

Lærdom og viden
The Temple of the Jedi Order har hovedsæde i Texas og er godkendt som en velgørenhedsorganisation af de amerikanske skattemyndigheder.

Bevægelsen refererer til jedi-ridderne, som er de gode og retskafne beskyttere af universet i Star Wars-filmene.

De mest fremtrædende Jedi-riddere i Star Wars tæller blandt andre Obi Wan Kenobi, Luke og Anakin Skywalker samt selvfølgelig Yoda, der optrænede Luke til at blive Jedi-ridder.

Ved hjælp af Kraften - The Force - kan de udføre utrolige ting med tankens kraft og betjene lyssvær. The Temple of the Jedi Order tror på Kraften og deres tre grundregler: fokusering, lærdom og viden.

Samfundsnyttig
Bevægelsen ærgrer sig over afgørelsen.

"Vi har investeret en masse arbejde i ansøgningen og virkelig gjort vores bedste for at illustrere, hvorfor vi betragter os selv som en religion, og hvorfor vi mener, at vi bidrager til samfundet generelt og ikke kun vores egne medlemmer," fortæller Brenna Cavell, der er talskvinde for The Temple of the Jedi, til den engelske avis The Guardian.

Allerede i George Lucas' første Star Wars-film A New Hope fra 1977 kunne man stifte bekendtskab med de godhjertede og munkelignende jedi-riddere.

# data[].attributes.attachment_link.title
Star Wars-tro afvises som officiel religion

# data[].attributes.attachment_link.description
Star Wars er elsket og dyrket overalt i verden, men nogen religion er det ikke. Det er den såkaldte The Temple of the Jedi Order, der har søgt om at få Jediism, som jedi-troen kaldes, anerkendt som en officiel religion.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det er ikke kun kristne, der tilbeder Jesus. Både hinduistiske Christ Bhaktas og muslimske Jesus Imandars har Jesus i centrum af deres religion. Få her en oversigt over religiøse blandinger

Der er opstået blandinger af alle de store verdensreligioner.

- Synkretismeprocesser (blanding af religion, red.) foregår til alle tider og overalt, hvor religioner kommer i kontakt med hinanden, skriver Jørgen Podemann Sørensen, lektor i religionshistorie ved Københavns Universitet.

Her er en oversigt over 7 eksempler på religionsblanderi.

1. Christ Bhaktas
Selvom de fleste indere er hinduer, har kristendommen været til stede i Sydindien i næsten to århundreder. Oprindelig er bhakti en hinduistisk bevægelse, der handler om hengivenhed til Gud eksempelvis til Shiva eller Vishnu.

Ifølge Christ bhaktas er Jesus den hinduistiske skabergud Brahma inkarneret (i kød, red.). Derved bliver Jesus den guddommelige guru, der viser vejen til medfølelse, til den rette karma (handlen), samt til overskridelse af døden.

Selvom Christ bhaktas går indisk klædt og lytter til indisk musik, deltager mange ikke i traditionelle hinduistiske ritualer, idet disse opfattes som tomme og meningsløse, da de ikke udtrykker den hengivne relation til Jesus. Hindu ritualer opfattes som ydre, mens bhakti-relationen til Jesus er indre og derfor også mere betydningsfuld.

Christ bhaktas har et mandali (fællesskab, red.), hvor de dyrker deres bhakti (hengivenhed, red.) til Jesus gennem bhajans (hengivne sange, red.). Bhakti er en personlig form for fromhed, der menes at føre til korrekt etisk handlen.

Bhakti-bevægelsen startede i Sydindien, og blandede sig efterhånden med kristendommen. Ifølge Jonas Adelin Jørgensen, der er teolog og ph.D. fra det Teologiske Fakultet i København, kommer alle Christ bhaktas fra en hinduistisk kastebaggrund.

2. Jesus Imandar
Både Christ bhaktas og Jesus imandar er eksempler på en synkretisme (blanding af religion, red.), der opstår ved, at to religioner holdes sammen og rummes i én og samme person, siger Niels Henrik Gregsersen, der er professor ved det Teologiske Fakultet i København, til religion.dk.

Imandar betyder den som er trofast mod Jesus, og findes, ifølge Niels Henrik Gregersen, i Bangladesh og Pakistan, der begge har islam som hovedreligion.

- Jesus opfattes som Guds (Allahs) profet, endda af en højrere orden end Muhammed, understreger han.

Ifølge Jonas Adelin Jørgensen ser tilhængere af Jesus imandar sig selv som muslimske. Dette selvom der hovedsagligt citeres fra bengalske oversættelser af bibeltekster, og selvom bønnen, i modsætning til den islamiske salat (bøn, red.), er uformel og personlig, rettet mod Jesus.

3. Alevi
Alevi er oprindelig en tyrkisk blandingsreligion, grundlagt af Pir Hünkar Bektash Veli i 1200-tallet. Ifølge alevismens danske hjemmeside er den en mangfoldig blanding af blandt andet islam, traditionel tyrkisk tro, shamanisme, kristendom, buddhisme, sufisme, samt antikkens græske naturfilosofi.

Inspirationen fra kristendommen ses blandt andet i følgende læresætning, der minder om næstekærlighedsbuddet: Det man ikke ønsker mod en selv - skal man ikke udøve over for andre.

Inspirationen fra sufismen ses i semah-dansens opbygning, der starter i roligt tempo, fortsætter i højt tempo, hvorefter den ender roligt igen. Denne opbygning symboliser åndens flyvning og landing.

Semah er aleviernes traditionelle og rituelle dans, der fungerer som en slags bøn og normalt udføres i forbindelse med aleviernes forsamlinger (en slags gudstjenester), der kaldes CEM (enhed, forsamling). Dansen skal symbolisere, at alt i universet bevæger og forandrer sig. Ordet Semah kan oversættes med at flyve ud i universet, og der findes over 100 forskellige slags semah-danse (se YouTube-klip).

Alevismen indebærer 3 grundelementer: tro, kultur og fællesskab. Aleviernes troslære bygger på, at mennesket og naturen er en helhed, og at denne helhed samles i Gud.

Der bor cirka 20 millioner alevier i Tyrkiet, cirka en million i Europa, heraf cirka 10.000 i Danmark. Alevierne er ikke anerkendt som religion i Tyrkiet, men i Danmark blev de i 2007 godkendt som trossamfund.

4. Caodaisme (Cao Dai)
Den vietnamesiske regeringsmedarbejder Ngo Van Chieu modtog en dag meddelelser fra en ånd, der hed Duc Cao Dai. Ngo Can Chieu mente, at denne ånd var Gud. I 1926 instruerede Cao Dai, blandt andet ved hjælp af et ouija board, en gruppe medier til at grundlægge den vietnamesiske caodaisme-religion. Le Van Trung blev af Gud udnævnt som pave.

Caodaismen blander elementer fra buddhisme, konfucianisme, hinduisme, taoisme, kristendom, spiritisme, samt traditionel vietnamesisk religion.

Eksempelvis ses forbindelsen til spiritismen i caodismens brug af ouija boards og lignende instrumenter, som medierne bruger for at kunne kommunikere med ånderne.

Caodisterne mener, at religionens historie kan inddeles i tre åbenbaringer. Ifølge caodismen var der i begyndelsen kun Tao (et formløst intet, red.). Dernæst fulgte the Big Bang, som fødte Gud.

Omkring 2500 f.v.t. udvalgte Gud religiøse ledere til at grundlægge verdens religioner. Begrænsninger i kommunikation og transport forhindrede, at en sand universel religion, som kunne favne hele menneskeheden, opstod.

Ifølge caodismen var Gud bekymret for, at de mange religioner ville forhindre menneskene i at leve i fred og harmoni. Derfor startede Gud den tredje og sidste åbenbaring, hvor Duc Cao Dai henvendte sig til mennesket Ngo Van Chieu. Dette resulterede i grundlæggelsen af caodismen, der således må forstås som den sande universelle religion, frembragt af Gud.

Caodaisme er den tredjestørste religion i Vietnam, næst efter buddhismen og den romerske katolicisme. Der er cirka 7-8 millioner tilhængere i Vietnam, og 30.000 i resten af verden.

5. Shinto-buddhisme
Ifølge Jørn Borup, der er lektor i religionsvidenskab ved Århus Universitet og forsker i buddhisme, er det typiske for japansk religion, at religionerne ofte samarbejder, og at man som person sagtens kan benytte sig af flere religioner på samme tid.

- Shinto omhandler mest fødsel og fest, buddhismen mest døden og det mere filosofiske, siger Jørn Borup til religion.dk.

Shinto er en del af Japans traditionsbestemte kulturelle identitet, og den indebærer et system af animistisk (naturbesjælet, red.) skik og tro.

Journalist Eric Prideaux skriver i The Japan Times, at buddhistiske munke på et tidspunkt blev overbevist om, at visse shinto-guddomme havde brug for at blive frelst. De begyndte derfor at messe buddhistiske sutra-tekster foran guddommenes helligdomme - og religionerne shinto og buddhisme blandedes.

Denne forbindelse findes stadig, skriver Shoken, der er bestyrelsesmedlem for Buddhistisk Forum på hjemmesiden:

- Bare for at nævne et banalt eksempel, så er det svært at finde et buddhistisk tempel i Japan, som ikke også har et par Shinto helligdomme opsat - bare for en sikkerheds skyld.

De fleste japanere er det, man kan betegne som shinto-buddhister også selvom de ikke altid er sig denne sammensmeltning af religionerne bevidst.

6. Umbanda
Umbanda er oprindelig en brasiliansk religion, der blev grundlagt i 1908 af mediet Zélio de Moraes, der efter en spontan helbredelse begyndte at kunne kommunikere med åndeverdenen.

Umbanda blander elementer fra afrikansk religion, katolicisme, spiritisme, orientalske religioner og indiansk helbredelsespraksis. De tror på en overordnet gud kaldet Zambiãpongo, men der findes herudover et morads af mindre guddomme; ånderne.

Elementer fra den traditionelle afrikanske religion ses, idet umbanda tror på, at verden er inddelt i to en synlig og en usynlig verden. I den synlige verden lever menneskene, mens gode og onde ånder lever i den usynlige. Ånderne kan gribe ind i menneskenes verden og kan kommunikere gennem medier.

Elementer fra spiritismen ses, idet medierne er centrale personer i umbanda-religionen. De har ofte status som en slags heksedoktor, der kan helbrede folk, tyde varsler og sågar hjælpe folk af med uønskede fjender (se YouTube-klip).

Bevægelsen har forskellige terreiro (baggårde), som alle har en præst eller præstinde tilknyttet. Til de religiøse møder ofres der gaver til guderne, der udføres divination (varseltydning) og umbanda-tilhængere danser rundt i små cirkler helt klædt i hvidt, mens der synges pontos (religiøse umbanda-sange) og spilles på tromme (se YouTube-klip).

Umbanda er Brasiliens mest populære afrikansk-inspirerede religion, og antallet af tilhængere angives ofte til cirka 70 millioner.

7. Cargo-kult
Cargo-kult er en overkategori for en række særegne blandingsreligioner, der første gang opstod i Melanesien efter Første Verdenskrig. Cargo-kulten er en religiøs millenaristisk bevægelse. De mener således, at verden vil gå under og at en ny tid vil oprinde på et bestemt tidspunkt, der fastsættes ud fra guddommelige åbenbaringer eller ud fra tolkning af hellige skrifter (se YouTube-klip).

Kulten har ifølge Jørgen Podemann Sørensen baggrund dels i kristendommen, dels i traditionel melanesisk religion. Derudover er Cargo-kulten præget af områdets oprindelige befolknings møde med den vestlige kulturs velstand.

- De (cargo-kultene, red.) opstår typisk omkring en profet, der forkynder en drøm eller vision om en snarlig omvæltning, der skal indebære etnisk genoprejsning og velstand af europæisk målestok for melanesierne, skriver Podemann i Gads Religionsleksikon og tilføjer, at velstanden skal komme i form af en kæmpemæssig skibs- eller flyladning deraf navnet cargo-kult.

Med denne velstand vil den nye tid oprinde, og med den forventes forfædrene at vende tilbage. Melanesierne forbereder sig eksempelvis ved at bygge (symbolske) landingsbaner, så cargo-flyene kan lande.

Cargo-kulten er virkelig et udtryk for kreative religiøse blandinger. For det første viser ønsket om at få del i vestlig velstand, hvordan cargo-kulten indfører elementer fra vestlig kultur. For det andet forbereder melanesierne sig på den nye tids komme ved hjælp af traditionelle melanesiske ritualer. For det tredje har denne nærforventning, ifølge Jørgen Podemann Sørensen, tydelige nytestamentlige træk, og profeten har ofte en kristuslignende skikkelse, som formidler af den nye tid.

# data[].attributes.attachment_link.description
Det er ikke kun kristne, der tilbeder Jesus. Både hinduistiske Christ Bhaktas og muslimske Jesus Imandars har Jesus i centrum af deres religion. Få her en oversigt over religiøse blandinger Der er opstået blandinger af alle de store verdensreligioner. - Synkretismeprocesser (blanding af religion, red.)

# data[].attributes.headline
En religionshistoriker om nye og gamle religioner

# data[].attributes.subject
En religionshistoriker om nye og gamle religioner

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Interview med religionshistoriker Mikael Rothstein

To danske topforskere står bag spritny antologi om nyreligiøse bevægelser. Jeg har sat den ene af dem stævne til et interview om det kontroversielle fænomen.

Siden de såkaldt nyreligiøse bevægelser begyndte at gøre sig gældende i Vesten i 1960'erne, har de trukket et motorvejsbredt spor af ballade efter sig.

Manipulation og hjernevask, masseselvmord og magtgale guruer, unge, der slår hånden af deres forældre, og forældre, der kidnapper deres børn for at "deprogrammere" dem, er blot nogle af de træk, som nyreligiøse bevægelser er blevet associeret med.

Som eksempler kan nævnes Scientology og Moon-bevægelsen, der er blevet kritiseret af både kristne og ikke-religiøse organisationer og har tiltrukket sig dårlig medieomtale, som en mødding tiltrækker fluer.

Siden 1980'erne har de kontroversielle religioner været genstand for omfattende forskning, der har slået en tyk pæl gennem mange forudfattede meninger.

En dugfrisk frugt af disse studier er en netop udgivet antologi. Den er redigeret af to danske topforskere i nye religioner og er udkommet på Cambridge University Press, et af verdens mest anerkendte videnskabelige forlag.

Jeg har sat den ene af redaktørerne stævne til et interview, ph.d. og lektor i religionshistorie ved Københavns Universitet, Mikael Rothstein.

Der er jo allerede udgivet et hav af bøger om nye religioner. Du har selv været yderst produktiv i den henseende og har bl.a. indviet den brede offentlighed i emnet med bestsellere som Gud er blå (1991) og Gud er (stadig) blå (2001).
Hvad retfærdiggør udgivelsen af endnu et værk om nye religioner?
- For tyve år siden, da balladen om de nye religioner var på sit højeste, vidste folk meget lidt om de mange grupper og ønskede derfor fagmandens vurdering. I dag er det anderledes. I dag har vi alene udgivet bogen for at komme et skridt videre i den videnskabelige analyse af disse grupper og af religion i det hele taget. Bogens bidragydere er håndplukket blandt kolleger fra hele verden, så vi synes selv, at vi ligesom gør status ved at bede en buket af topforskere om at give deres besyv med. Vi håber, at vores nye bog, der ikke mindst er skrevet til kolleger og studerende, kan være platform for videre studier af emnet.
Der er mange fordomme om nye religioner. F.eks. at de hjernevasker unge og narrer store summer ud af deres lommer. At sektledere manipulerer og udnytter dem efter forgodtbefindende etc. Hvad er fakta?
- Af og til holder fordommene faktisk, men som regel er de voldsomt overdrevet. Religion er jo en umådelig stærk kulturfaktor, som kan mobilisere og motivere stærkere end noget andet. Derfor sker det også, at folk går langt, af og til for langt, i deres bestræbelser på at nå de religiøse mål.

- Jeg synes altid, at man skal være på vagt, når der er religion på spil - uanset hvilken - og ret beset er de store religioner skyld i flere ulykker end de små og nye. Det afgørende er, at folk næsten altid er medlem af små religioner eller sekter, fordi de ønsker det, men det er også en kendsgerning, at medlemmerne er på gennemtræk. De nye religioner er ret elendige til at fastholde deres medlemmer.
I jeres nye bog understreger I, at nye religioner blot er unge religioner, og at de har centrale lighedstræk med gamle religioner, især da disse selv var unge. Du har f.eks. tidligere sammenlignet nye religioner med den tidlige kristendom. Kan du uddybe det?
- Alle de ting eller fænomener, som vi finder i de nye religioner, finder vi også i de gamle, og ser vi på de gamle religioners tidligste faser, så ligner de til forveksling. Tag f.eks. det nye testamente, der er vores bedste kilde til de tidligste Jesus-bevægelser: Her finder vi alle de ting, som også karakteriserer nye religioner i dag, om det så er de helt urealistiske religiøse forventninger eller forholdet til det omgivende samfund.

- Det afgørende er, at det er mennesker, der laver religionerne, og at de gør det på nogenlunde ensartede måder. Hvis en ny religion overlever på længere sigt, så ændres dens vilkår, og så vil den glide ind i helt nye måder at fungere på, ligesom da de tidlige Jesus-bevægelser blev til store kirkeinstitutioner. Et nogenlunde moderne eksempel er mormon-religionerne, der startede som en lille, mærkelig sekt i 1830'erne, og som i dag tæller op mod 15 millioner mennesker og reelt er en verdensreligion. Der er sket noget undervejs!
I jeres bog beskrives satanisme- og UFO-grupper som nye religioner, ja, der er sågar en UFO på forsiden. Hvad har det med religion at gøre, vil nogen sikkert spørge?
- Tja, religion er jo mange ting, og i et almindeligt religionshistorisk perspektiv kan man da slet ikke komme uden om f.eks. satanister og forestillinger om flyvende tallerkener! Men der er jo vidt forskellige ting, der kommer fra hvert sit hjørne af det meget brede religions-spektrum. Men først som sidst handler det om, at satanister og UFO-entusiaster skaber sammenhængende verdensbilleder ud fra forskellige mytologiske og etiske antagelser.

- Nu er der kun få satanister, der forestiller sig Satan som et faktisk eksisterende væsen. De fleste benytter de kristnes Satan-figur til at fremhæve en ikke-kristen etik, en form for radikal humanisme, hvor man sætter mennesket i centrum og sparker Vorherre ud til højre. Satanister dyrker altså et ideal snarere end en gud, og i den forstand er de lidt specielle, men de gør det med tekster, ritualer, proklamationer, en særlig æstetik, musik, og hvad ved jeg, så det bliver til en form for religiøs kultur ikke desto mindre.

- De flyvende tallerkener er lettere at have med at gøre. Her har vi folk, der mener, at Jorden besøges af rumvæsener, som fungerer fuldstændig parallelt med de gode, gamle religioners guder og dæmoner. Man kan vel sige, at UFO-religionerne er en slags high-tech eller sci-fi variant af religiøse sager, som ellers er velkendte. Man må jo følge med tiden! Derfor er det ikke spor mærkeligt, at Jesus ankommer i et rumskib. Det er vel næppe mærkeligere end forestillingen om, at han kunne blive levende efter sin død?
Nu lægger du selv op til mit næste spørgsmål, for ifølge mange tilhængere af gamle religioner er de nye religioners forestillinger latterlige og absurde. F.eks. at tilhængere af the Unification Church opfatter den nu afdøde leder Sun Myung Moon som den genkomne Kristus. Hvad mener du om det?
- Jo, det er et velkendt træk i religionshistorien. Siden kristendommens gennembrud i slutningen af 300-tallet, har der i Europa hersket en tradition for at betragte alle andre religioner som forkerte eller suspekte, og de kristne religioner har spredt sig til hele verden, fordi man anser det for sin pligt at gøre alle kristne. Siden hen har islam gjort noget lignende andre steder, ud fra nogenlunde det samme ræsonnement. Altså må de nye religioner også holde for. Men det er jo et spørgsmål om smag og behag.

- Personligt kan jeg dårligt se forskel på de mange guder og frelsere - jo, naturligvis kan jeg se forskel, men jeg synes, de er lige sære, mærkelige og sjove. Men går man til sagerne religiøst, så falder dommen! Men ret beset er forestillingerne ret parallelle.

- Du nævner Moon, hvis tilhængere anser ham for at være den genkomne Jesus. Er det mærkeligere end de kristne, der anser Jesus for at være en menneskelig udgave af den usynlige skaber af universet? I virkeligheden handler det om, hvad man er vant til. Velkendte religiøse forestillinger tager man for givet, mens de fremmede er mærkelige og utroværdige. Sådan er det jo altid. Men spørg lige en mand fra det centrale Kina om, hvad han mener om folkekirken, så vil han sige, at det virker besynderligt og vende tilbage til sin daoisme eller konfucianisme, som han kender så godt!

- I almindelighed opfatter den gamle religion de nye som utålelige provokatører, som en form for kulturelle forrædere, som ikke kan tages alvorligt. I Danmark stoler man f.eks. mere på en historie i en meget gammel bog, end man stoler på ivrige missionærer fra f.eks. Scientology. Bibelens anonyme forfattere, der skriver om de særeste ting, som ingen har set eller oplevet i virkeligheden, er mere troværdige end L. Ron Hubbard, som døde i 1986, og hvis religiøse belæringer er tilsvarende umulige.

- Man må huske på, at det, vi ser i dag, bare er en gentagelse af en gammel tradition for at nedvurdere det nye på religionsfronten. Hvordan reagerede omgivelserne på de første kristne? Præcist som man i dag reagerer på Scientology. De er muligvis en arv fra de gamle romere, som mente, at hvis noget var gammelt, så var det godt. Sammen med kristendommens krav om eksklusivitet gør det vilkårene ret vanskelige for de nye religioner, som da også gennemgående er ret små.

- Er det for resten ikke sjovt, at vi løber efter det nyeste nye i alle andre sammenhænge, men når det drejer sig om religion, vil folk som regel have, det skal være gammelt. Men altså, det er jo en illusion, for den slags kristendom, som medlemmer af folkekirken har i dag, den er også ny - ikke på samme måde som en helt ny religion, men det er en ny og tidstypisk variant af protestantisme.

Artiklen fortsætter efter annoncen

I den nye bog skriver I bl.a., at nye religioner kan bruges til at gøre os klogere på gamle religioner. I kalder dem for en slags "levende laboratorium" for religionsforskeren. Kan du uddybe det?
- Jeg har allerede været lidt inde på det, da jeg talte om de første Jesus-bevægelser, men forestil dig det her: Vi har meget få kilder, som kan fortælle os noget om tidlig islam, tidlig buddhisme eller tidlig kristendom. Men vi kan da ane konturerne af, hvordan det har været, og hvad der er sket.

- Omvendt vælter vi os i kilder om nutidens nye religioner. Vi kan jo studere dem på klods hold. Hvorfor så ikke overveje, om nogle af de ting, vi ser i dag, også kunne have været på spil, da f.eks. buddhisme, islam eller kristendom blev dannet? Vi kan altså studere de nye religioner i dag for at få ideer til, hvordan vi kan tolke de kilder, vi har fra oldtiden.

- Det har jeg selv haft meget sjov ud af, og for ikke så længe siden skrev jeg en længere analyse af Jesus som sektleder ved slet og ret at sammenligne de nytestamentlige kilder med, hvad vi har fra nutiden. Det var ret overbevisende, synes jeg selv, for det viser sig, at de bibelske teksters Jesus på rigtig mange måder svarer til senere tiders eller nutidens sektledere som L. Ron Hubbard, Sun Myung Moon, Joseph Smith, Helena Blavatsky, David Berg, Claude Vorilhon, Ruth Evensen, og hvad de ellers hedder. Der er naturligvis også forskelle, og det er altid vigtigt i sammenlignende studier, men lighederne er slående.
De nye religioner indtager i dag ikke længere en så fremtrædende og kontroversiel plads i offentligheden som tidligere. Hvad er årsagerne til det?
- Ha! Jeg tror, svaret er meget ligetil. I dag er det blevet en folkesport at være kritisk over for islam og muslimer. Der er helt enkelt et langt bedre og mere presserende religiøst modbillede at forholde sig til. Da frygten for de nye religioner var på sit højeste, var den islamiske indvandring til Europa stadig lille. Nu, hvor den er meget større, og hvor kulturmøde og alt, hvad der følger med, er højt på den politiske dagsorden, er de nye religioner blevet glemt.

- I øvrigt har mange af dem også fået nogle årtier mere på bagen, og derfor opfører de sig helt enkelt anderledes og mindre provokerende, men det er først og fremmest islams tilstedeværelse, der nærmest har elimineret opmærksomheden fra de nye religioner.

- Desværre kan man ikke sige, at diskussionen om islam sker på et højere niveau end diskussionen om de nye religioner. Faktisk er der mange ligheder: Det er stadig uvidenhed, der dominerer, og i stedet for sund analyse og rationel religionskritik får vi en angstpræget og ofte halvparanoid kampagne. Det ville være tåbeligt ikke at være på vagt over for en stærk religiøs dimension i samfundet, men vi står os bedst ved at gøre det på et velinformeret grundlag.
Hvilken rolle tror du, at nye religioner vil spille i Vesten i de næste 30-40 år?
- Jo, hvis du tænker på dem, der findes her og nu, så er det kun få af dem, som vil spille en afgørende rolle fremover, måske kun enkelte. Hist og her har en ny religion bidt sig fast, men i Europa er der ingen, der bare tilnærmelsesvis kan konkurrere med de kristne kirker. Der findes en underskov på hundredvis af religioner, men de har ingen samfundsmagt, selv om de naturligvis kan fylde et helt menneskes tilværelse på godt og ondt.

- Lige nu ser det ud til at f.eks. Moon-bevægelsen er kommet for at blive i Sydkorea, Japan og USA, og organisationen spiller bestemt med de politiske og økonomiske muskler - men i forhold til kritikerne har de ikke mange medlemmer.

- I Europa tror jeg ikke rigtig på nogen fremtid for de nye religioner, sådan som landet ligger lige nu. De vil være der i stort tal, og nye vil hele tiden komme til, men de vil være små og perifere. Scientology er jo på banen i alle lande, men hvor mange tager organisationen til sig? Hvor stor indflydelse har den uden for egne rækker. Nul og nix i forhold til kirkerne. Altså må man sondre mellem samfundsindflydelse og betydningen for medlemmerne.

- Ser vi på dem, der rent faktisk er engageret i denne eller hin nye religion, viser det sig nemlig, at engagementet kan præge hele deres tilværelse, så i den forstand kan en af de små, nye religioner have stor magt. Men som medspiller i samfundsmaskineriet er indflydelsen ringe.

- På verdensplan er det ubetinget de såkaldt evangelikale protestantiske nye bevægelser, der rydder bordet. De skyller hen over Afrika, Sydamerika og store dele af Asien med en masse halleluja og tiltrækker store mængder især underprivilegerede mennesker, der tager løftet om guddommelig hjælp til sig.

Artiklen fortsætter efter annoncen

- I det mindste er protestantisme ofte en helt ny religion i de områder, hvor missionærerne trænger frem, lige så ny som Scientology er for os i Danmark. Hvis der er noget, som vil slå an fremover, kan det være nye religioner, der knytter sig særligt til lokale steder, eller til bestemte nationer eller folkegrupper.

- Der findes f.eks. religiøse grupper, der tematiserer det nordiske som noget særligt, og som ser en forbindelse mellem landskabet, klimaet, nordboerne og de gamle guder. Den slags har også en vis appel i de baltiske lande, hvor man efter Sovjetunionens sammenbrud stadig slås for at finde en ny, national selvbevidsthed. Mange nye religioner er opstået i den forbindelse, også i Rusland for øvrigt.

Verden står ved et historisk vendepunkt.

Men vi står der sammen.
Tak for interviewet.
Olav Hammer & Mikael Rothstein (red.), The Cambridge Companion to New Religious Movements, New York: Cambridge University Press, 2012.

Redaktionen anbefaler:

Er det et hagekors? Nej - og så, alligevel, næsten.

Ser man nøje efter, står der '45' i den røde cirkel, og 45 er også Donald Trumps nummer i rækken af amerikanske præsidenter.

Men det er naturligvis helt bevidst, at den amerikanske kunstner Mike Mitchell har designet sit anti-Trump-logo, så det vækker mindelser om nazisternes svastika. Mitchell, der tydeligvis ikke er en af Donald Trumps største tilhængere, designede logoet i februar i år, kort tid efter at 'The Donald' var tiltrådt som USA's 45. præsident.

"Jeg vidste, at jeg ville lave noget på 45, et tal han tydeligvis var stolt af, eftersom han satte det på sin dumme, røde USA-hat. Jeg vidste helt sikkert, at jeg ville prøve at sætte en plet på det", siger Mike Mitchell til sitet Co.Design og tilføjer:

Jo højere koncentration af litium i drikkevandet, jo lavere er forekomsten af demens i samme område.

Det viser en dansk undersøgelse, der netop er publiceret i det førende amerikanske psykiatriske tidsskrift, JAMA Psychiatry.

Studiet er det første af sin art og vækker stor international opmærksomhed. Litium er et grundstof, der anvendes i behandling af mennesker med bipolar lidelse (tidligere kaldet manio-depressiv sygdom), og som gavner den kognitive proces hos dyr og formentlig også mennesker. Litium forekommer naturligt i drikkevand og i nogen grad i fødevarer.

"Det er et vigtigt studie, da vi ved, at forekomsten af demens vil stige voldsomt de næste årtier. Og vi har ingen behandling. Vores studie antyder - det er ikke bevist - at litium i drikkevand i små koncentrationer, når man drikker vand dagligt kan beskytte mod demens".

Billedet kan vi vist alle genkalde os, hvis vi lige får det repeteret: Den store runde ægcelle, der ligger og venter i æggelederen. Pludselig dukker flokken af sædceller op. Som ivrige haletudser kæmper de sig vej gennem kanalen for at nå først frem og penetrere skallen. Det er kapløb. Hanekamp. . Bang! Den stærkeste når målet, og et foster kan begynde at vokse.

Scenen er simpel, let at visualisere og fungerer derfor perfekt, når de yngste skal have forklaret, hvordan de er kommet til verden. Problemet er bare, at den ikke afspejler virkeligheden. Derimod skriver den sig ind i en uendelig række af problematiske myter om kvinders krop og seksualitet, populærvidenskaben gennem århundreder har fodret os med, fortæller Ellen Støkken Dahl og Nina Brochmann, da vi mødes i Ninas lejlighed i det vestlige Oslo.

De to har netop sat det sidste punktum i den danske udgave af deres bog 'Glæden med skeden', en 309 sider lang pædagogisk gennemgang af kvinders underliv og alt, der følger med, af sex, sekreter og sygdomme. Det var i arbejdet med bogen, de fandt ud af, at billedet af sædcellerne, der kæmper for at nå det ene stillestående æg, var det pure opspind.

"For det første er det ikke kun i mandekroppen, udskillelsen sker. Hver eneste måned kæmper tusinder af kvindens ægfollikler om at blive den ene udvalgte. Og faktisk ligger det ikke i æggelederen og venter på, at der skal komme en masse sæd og befrugte det. Det kommer duvende ned mod den ventende sæd. Men det er der sjovt nok ingen, der får at vide".

På denne tid er året EU blevet vant til at modtage over 20.000 flygtninge og migranter om måneden. Men denne sommer er anderledes. Strømmen over Middelhavet ser pludselig ud til at være bremset, og eksperter klør sig i hovedbunden, når de skal forklare den overraskende udvikling.

Tendensen er tydeligst i Italien, der de seneste år har været adgangsporten for de fleste til Europa. I juli 2016 kom der 23.552 flygtninge og migranter til Italien, i juli i år faldt tallet til 11.459. Og faldet er endnu større i august, hvor der indtil videre er kommet under 3.000.

EU's ledere ånder lettet op over, at det tilsyneladende godt kan lade sig gøre at finde løsninger på tidens største politiske udfordring. Men de bør holde vejret noget endnu, mener migrationseksperter.

Og de kan næppe selv tage æren for udviklingen. Det vurderer Marco Funk, der er ekspert i EU's migrationspolitik ved tænketanken European Policy Centre.

En idérig og berømmet ener og en internationalt anerkendt kvindelig journalist stævnede forrige torsdag ud fra København i en af verdens største privatejede ubåde.

Men noget gik galt. I dag er kvinden død, manden fængslet, og hans livsværk ligger i ruiner.

Her er historien om den smuttur med "Nautilus", der begyndte med glade smil til forbisejlende og endte i den fuldstændige tragedie et sted i Køge Bugt.

Torsdag den 10. august sejler den hjemmebyggede ubåd "Nautilus" ud fra Refshaleøen i København. Klokken er ca. 19.00.

Gratis kurser for lærere

Bliv inspireret af vinderne af Politikens Undervisningspris.

Meld dig til her

Plusfordele: Spar 15 % på Politiken Books

Stream bøger, som du streamer film og musik med Danmarks nyeste streamingtjeneste for bøger.

Fri mig fra livet med jeres newspeak og ulidelige krav om selvforbedring. Lad mig være i fred, jeg vil hverken opgraderes eller ændres

# data[].attributes.attachment_link.description
Siden de såkaldt nyreligiøse bevægelser begyndte at gøre sig gældende i Vesten i 1960'erne, har de trukket et motorvejsbredt spor af ballade efter sig. Manipulation og hjernevask, masseselvmord og magtgale guruer, unge, der slår hånden af deres forældre, og forældre, der kidnapper deres børn for at "deprogrammere" dem, er blot nogle af de træk, som nyreligiøse bevægelser er blevet associeret med.

# data[].attributes.body
Om en ung pige der flygter fra Plymouthbrødrene og oplever den moderne verden for første gang. Brug Unilogin og søg på udsendelsen

# data[].attributes.body
find udsendelsen fra Temalørdag

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Det, som tiltrækker mange til buddhismen og selvrealiseringskulturen, er et fokus på meditation og konkrete værktøjer, som kan bruges til at tøjle hverdagens stress. Men mange af de værktøjer, for eksempel meditation, har også deres plads i den kristne tradition, skriver cand.theol. Læs mere

# data[].attributes.attachment_link.description
Scientologi, Falun Gong, NLP... Nye religiøse bevægelser skyder op, ofte inspireret af østen, og en ny åndelighed breder sig i disse år. Samtidig er ateistiske bevægelser vokset i indflydelse og opmærksomhed. Her sætter Kristeligt Dagblad fokus på tro i udvikling og nye retninger.