# data[].attributes.headline
9 העתידים - נועם דוד

# data[].attributes.subject
9 העתידים - נועם דוד

# data[].attributes.headline
המקום הבטוח שלי - נועם דוד

# data[].attributes.subject
המקום הבטוח שלי - נועם דוד

# data[].attributes.body
מאז ומעולם מוזיקה היתה מקום המפלט שלי והמקום הבטוח שלי. זה התחיל בכך שכילד התאהבתי בילדה וכדי להיות קרוב אליה הצטרפתי למקהלת בית הספר שם גם היא היתה.. היא עזבה קצת אחרי.. ואני נשארתי עם המוזיקה לכל החיים. הגיטרה עזרה לי לצלוח את גיל ההתבגרות המאתגר ולהישאר שפוי, ובשנים האחרונות עשיתי עבודה של להתגבר על פחד במה עד למצב שנהייתי חיית במה :) במקביל אני יוצר מוזיקה מקורית, וכיום בתחום הראפ וההיפ הופ - מכאן המיקרופון :)

# data[].attributes.headline
השדון מככב ביומן המסע 

# data[].attributes.subject
השדון מככב ביומן המסע 

# data[].attributes.headline
השתקפויות - נועם דוד

# data[].attributes.subject
השתקפויות - נועם דוד

# data[].attributes.body
כשהגעתי לגיל 15 וחצי, הייתי בטוח שתוך שנה שנתיים נושר לי כל השיער, נחרדתי מעצם המחשבה על כך וזה ליווה אותי תקופה ארוכה.
מה שמצחיק זה שבאיזשהו שלב השלמתי עם זה שבקרוב אאבד את השיער, והחלטתי להנות מכל רגע שבו יש אותו, ומאז אני נתון בהארכת זמן בלתי נגמרת.. מפרצים אמנם היו וישנם, אבל איכשהו השיער עדיין שם :)

# data[].attributes.headline
"זה עולם אלקטרוני, קצת קשה לדבר" - קוביות צופיה אשכנזי

# data[].attributes.subject
"זה עולם אלקטרוני, קצת קשה לדבר" - קוביות צופיה אשכנזי

# data[].attributes.body
אנחנו חיים בעולם עם ווצאפ, ואימוגים הם אחד הכלים הנפוצים, וכמעט הבלעדיים, להבעת רגשות. (מדברת על תכתובות כמובן. במציאות יש עוד כמה וכמה דרכים...:) )
הקוביות שלי הם קוביות של אימוג'ים, אבל לא רק פרצופים, אלא גם אימוג'ים שונים כמו שמש, מחסום, סימן קליטה, איש רץ, גשם מטפטף על מטריה, תחנת דלק, שריר, בקשה, רמזור, אופניים, ועוד...
בקוביות הללו אפשר להשתמש לשימושים שונים: קוביות סיפור, בהם יש להרכיב סיפור מכל חמשת האימוג'ים שיצאו בפאות העליונות לאחר הטלת הקוביות, כפתיח לסבב מה נשמע, ועוד.

2 מתוך הקוביות משמשות גם לפתיחת/סיכום תהליך – הקוביה הצהובה והתכולה. בכל פאה יש אימוגי שונה עם משפט/שאלה מתאימים שעליהם יש לענות.
לדוגמא:
שמש – נקודה מאירה. שריר – אני גאה ב.... ש../על.. . מצלמה – רגע בלתי נשכח. עצבני – משהו שעיצבן אותי. מחסום – מחסום שהתגברתי עליו. ועוד.
ניתן להשתמש בשתי הקוביות הללו בנפרד משאר הסט.

# data[].attributes.headline
השתקפויות - ליאור אלמליח

# data[].attributes.subject
השתקפויות - ליאור אלמליח

# data[].attributes.body
בחרתי לשתף בדבר שהיה לי הכי קשה איתו מאז שאני ילדה-נערה.
בגיל 13 לערך התגלתה אצלי מחלת הפסוריאזיס. זה החל במרפקים (בגלל זה בחרתי לשתף תמונה של המרפק) ואט אט התפשט בכל הגוף.
בתור ילד ההתמודדות עם זה הייתה לא קלה, תגובות גנאי רבות מחברים לכיתה\שכבה שלפעמים דיי פגעו לי בביטחון האישי שלי.
עם השנים למדתי שאם אני לא אשלים עם זה תמיד אמשיך להיפגע ואתן לזה לשלוט בחיי.
כיום אני חיה עם הפסוריאזיס בשלום (כמעט) יש תקופות שקשה לי איתו יותר כמו בעונות מעבר שזה מתפרץ ומציק. למדתי לקחת את זה למקום ששואלים מתוך סקרנות ולענות בראש מורם ולא להתבייש בכך.
כיום זה חלק בלתי נפרד מהאישיות שלי ! (כמובן שהייתי שמחה מאוד שזה יעלם)

# data[].attributes.headline
המקום הבטוח שלי - ליאור אלמליח

# data[].attributes.subject
המקום הבטוח שלי - ליאור אלמליח

# data[].attributes.body
ללא ספק בחיי קיימים לא מעט מקומות בהם אני מרגישה בטוחה.
בכדי לענות על המשימה חשבתי לעומק ושאלתי את עצמי מי האדם הראשון שארוץ אליו בעת צרה? בעת שמחה? בעת עצב? התשובה הייתה ברורה !
אימא שלי !
איבדנו את אבא שלי שהייתי בת כמעט 14, הייתי הגדולה מבין שלושה אחים.
אח נוסף בן 12 ואחד קטנצ'יק בן 6.
אימא שלי היקרה תמיד עמדה כגיבורה בשבילנו וגידלה אותנו על הצד הטוב ביותר! עם כל מה שהיא עברה בחיים אני תמיד מרגישה כי אפשר להתייעץ איתה ולשתף אותה!
היא תמיד שם בשבילי ! בגלל זה היא נבחרה להיות המקום הבטוח שלי!
אימא שלי היקרה שה' ישמור לי עליך תמיד בריאה וחזקה !

# data[].attributes.headline
חן בנימין- מסכה.                ניסיתי להכין עם הילדים שלי מסכה מגבס, ואיך לומר... לא ממש הצלחנו. הם נורא התאכזבו אז החלטתי שאני עוברת לתוכנית ב' ויצרנו מסכות מצלחות חד פעמיות, מצרפת את הכישלון וההצלחה 

# data[].attributes.subject
חן בנימין- מסכה.                ניסיתי להכין עם הילדים שלי מסכה מגבס, ואיך לומר... לא ממש הצלחנו. הם נורא התאכזבו אז החלטתי שאני עוברת לתוכנית ב' ויצרנו מסכות מצלחות חד פעמיות, מצרפת את הכישלון וההצלחה 

# data[].attributes.headline
חן בנימין- העליתי ליומן מסע

# data[].attributes.subject
חן בנימין- העליתי ליומן מסע

# data[].attributes.headline
חן בנימין-לכולנו יש תכונה טובה...

# data[].attributes.subject
חן בנימין-לכולנו יש תכונה טובה...

# data[].attributes.body
המורה של הבן שלי נתנה לו משימה שעליו להעביר פעילות לתלמידים על ערכים ותכונות טובות, מיד חשבתי על השיעור שלנו והכנתי את קופסת הקלפים- לכולנו יש תכונה טובה, יצרנו משחק שכל תלמיד לוקח קלף שעליו כתוב תכונה טובה ומעביר לחבר שהוא חושב שהתכונה מתאימה לו.

# data[].attributes.headline
קופסת בטחון- חן בנימין

# data[].attributes.subject
קופסת בטחון- חן בנימין

# data[].attributes.body
בחרתי לשים בקופסת הבטחון את כל הדברים החשובים בחיי.

במרכז שמתי את משפחתי שהם הדבר הכי חזק ומשמעותי שקיים אצלי שנותנים לי לישון בשקט בלילה אך גם ללילות עם המון מחשבה ומסביב שמתי את הדברים המרכזיים שהם רשת הבטחון שלי העבודה שלי שאני כל כך אוהבת וקמה בכל בוקר בחיוך, הבית שלי ( שעכשיו נכנסו אליו)

לימודים שהם העתיד שלי, חברים שמקיפים אותי וגורמים לי לאושר.

ובחרתי לצבוע בכל הצבעים כי אני מאמינה שהחיים הם לא שחור או לבן ותמיד כיף להכניס צבע אליהם.

# data[].attributes.attachment_link.title
קופסא ביטחון

# data[].attributes.headline
מפה מנטלית - מקום העבודה שלי.

# data[].attributes.subject
מפה מנטלית - מקום העבודה שלי.

# data[].attributes.body
אני בחרתי במפה המנטלית לשתף את מקום העבודה שלי, מאוד התלבטתי בין הבית אליו אך בסופו של דבר החלטתי לשתף אותו.
מנוכר - מקום שנבחר כמנוכר עבורי בבית הספר הוא חדר הרכזי שכבה. לחדר זה שני פנים, מצד אחד מקום מכיל בו מתקיימות הישיבות וההכלה ומצד שני והמכריע ביותר שהוא נבחר כמקום מנוכר מכיון שכשאני מזמינה הורים לשיחות אצלי בבית הספר השיחות מתקיימות שם.  קשה להיות לפעמים להיות בכובע של מורה "מידי" אך לפעמים כזה חוצה גבולות ביני לבין התלמידים אין ברירה וצריך לבצע זאת ולכן החדר הזה נבחר כמקום "המנוכר"
חם - את מסדרון השכבה בחרתי כמובן ה"חם" שם בעצם התלמידים מרגישים בחופשיות, יוצרים קשרי חברויות, מתהלכים לכיתות, אפשר לראות על פניהם אם הם שמחים לגשת לשיעור או פחות.
מכיל -בהגדרה ל"מכיל" צירפתי את התמונה של הכיתה שלי. כשאני אני מלמדת שם אני מרגישה בטוחה ! אני במקום שלי, בכיתה שלי, עם המחשב שלי, הארון שלי. אני מרגישה שם ממש בבית. התלמידים שלי יודעים לאן הם צריכים להגיע מידי יום. ואני משתדלת להעניק להם הרגשה של בית !
לא נעים- עד כמה שהנוף יפה והאוויר הצח דווקא המקום הלא נעים בחרתי חלק מסויים בחצר בית הספר, כשתלמידים מבריזים משיעור הם בוחרים להגיע למקום הזה! בזמן שיעור אפשר להגיע למקום הזה ולראות את התלמידים שבחרו לא להגיע לשיעור יושבים שם ומשחקים. בחרתי לשים אותו במקום הלא נעים כי המצב הזה יוצר מצב לא נעים גם לתלמידים וגם למורים וההתמודדות עם כך.
נעים - בכניסה לחטיבה יש ארון עם גביעים ומדליות, בחרתי לשתף אותו במקום הנעים, יש שם שני גביעים של תלמידים שלי שזכו בתחרות של כדורסל ואתלטיקה המקום ממלא אותנו המורים בגאווה ואת התלמידים ממלא יותר בגאווה. לא פעם ראינו את התלמידים עומדים שם ומחפשים את המדליות והגביעים של חבריהם!

# data[].attributes.headline
העלאתי ליומן הרפלקטיבי

# data[].attributes.subject
העלאתי ליומן הרפלקטיבי

# data[].attributes.headline
קוביות- נועם עמר

# data[].attributes.subject
קוביות- נועם עמר

# data[].attributes.body
הקוביות אותן עיצבתי, מכילות 6 פאות עם מכנים משותפים שונים- כך שיהיה מגוון באפשרויות הבחירה לתשובה. אות ראשונה של משפט, צבע מסוים, סמיילי או גרמי שמיים מתאימים.....

# data[].attributes.headline
השתקפויות לירון זריאן 

# data[].attributes.subject
השתקפויות לירון זריאן 

# data[].attributes.body
בחרתי לשתף את החלק בפנים אף שהפריע לי בילדות והלך איתי עד גיל הבגרות .ובסוף הבנתי שאני נשארת עם הטבע ולא משנה אצלי כלום .

# data[].attributes.headline
השתקפויות - שני הפטל. 

# data[].attributes.subject
השתקפויות - שני הפטל. 

# data[].attributes.body
את הצלקת הזו למדתי לאהוב, לקח לי זמן, ובהשתקפות היא נראית לי כנשיקה או כחיוך. ולא כצלקת רגילה.
הצלקת הזו היא כוויה שקיבלתי כשהייתי בת 18. מאז היא לא השתנתה אפילו כלל.
כשהייתי מפקדת בצבא הייתי שומעת את החייילות ממציאות על הצלקת סיפור אחר.

# data[].attributes.headline
המקום הבטוח שלי.

# data[].attributes.subject
המקום הבטוח שלי.

# data[].attributes.body
היה לי קשה להגדיר מהו "המקום הבטוח שלי" ואין זה במקרה שהשארתי את הגשת מטלה זו לסוף.
נוצר אצלי קונפליקט בין התגובה האינסטינקטיבית: "הבית! המשפחה! בעלי! הילדות! ההורים שלי! אחים שלי! הכלבים שלי!" שהם ללא ספק המקום הבטוח ביותר עבורי, הם נמצאים בכל אחת מנשימותיי וממלאים כל חלק ונים בגופי וכשהם בטוחים - אני בטוחה, לבין בחירה בדבר המיוחד שלי, זה שמשליך על אישיותי ומהווה עבורה מקום בטוח שאיננו תלוי בדבר.
התחבטתי בסוגיה לא מעט והגעתי למסקנה שכנראה "משפחה" תהיה הבחירה המידית של (כמעט) כל אם ושכדיי לפעול על פי "כוונת המשוחרר"  עליי לבחור בעצמי.
ואז זה היכה בי, אהבה! אהבה היא ה"דלק" שמניע אותי, אהבה מכל סוג, אהבה לכל הבריות, אהבה מעצימה, אהבה שמתבטאת בנתינה ובקבלה אהבה שגורמת לי להרגיש בטוחה.
כשאני מרגישה בחסרונה - החסך גורם לי להתרוקן ואני נסגרת בדיוק כמו הקופסא.
וכשאני מתמלאת ברגש המשכר הזה -בדיוק כמו הקופסא אני נפתחת והופכת כישרונית יותר, מוצלחת יותר, קשובה יותר, זורמת יותר, אני מסוגלת "להזיז הרים" וללא ספק - אני מאושרת ובטוחה יותר.
וכשטוב לי, אני מרגישה שיש לי מה להעניק לעולם והחזקות שלי (שרובן מורכבות ממילים) מתעצמות - המרחב הלימודי שלי הופך ידידותי, סימפטי ומהנה יותר, מתעוררת בי אמביציה לייעץ או לעזור לכל מי שזקוק לכך, אני מקדישה תשומת לב אישית לכל מי שקצת הזנחתי והרצון להתנסח ולהסביר את עצמי ומחשבותיי בדקדקנות בוער בי.
עוד בתקופות ילדותי ונעוריי מצאתי נחמה במילים וכתבתי למגירה: יומנים, שירים, סיפורים ומכתבים וחלקתי עם הדפים הריקים את מה שעל ליבי.
והמילים האלה, שבאות לי בקלות, הם בהחלט המקום הבטוח שלי ובזכותן אני מצליחה להשיג את מבוקשי ולהגשים את משאלות ליבי.

# data[].attributes.attachment_link.title
המקום הבטוח שלי.

# data[].attributes.headline
השתקפות - כף רגל. 

# data[].attributes.subject
השתקפות - כף רגל. 

# data[].attributes.body
בחרתי להעלות תמונה של כף  הרגל שלי, שמאז ומתמיד הייתה העקב אכילס אתו התמודדתי, מכמה וכמה סיבות:
1. כף הרגל שלי גדולה, וכשבכל תקופה בחיי הקיפו אותי בנות שנהנו ואף פיתחו אובססיה לרכישת נעליים, אני השכלתי להבין שנעליים במידה גדולה הם לא מראה מלבב ושנאתי לעשות את זה בכל ליבי.
2. מילא הגודל, אבל לפעמים נדמה לי שמשהו עיצב את אצבעות הרגליים שלי והוא הרשה לעצמו להשתכר עד שיכרון חושים - והתוצאה הזוועתית, לפניכם.
3. מילא גודל ועיצוב, אבל העובדה שאני גבוהה מאז ומתמיד גרמה לי להרגיש לא נוח נוח בעקבים וזה מנע ממני חוויות ילדות משמעותיות.
4. אז מה נשאר? נעליים שטוחות.
תחשבו שוב, אני פריקית של נוחות ומציאת זוג נעליים שבהם אני מרגישה ככה זו משימה בלתי אפשרית.
כמעט כל נעל סגורה מציקה לי עד כדיי שגעון, ועוברות דקות ספרות בין הרגע שהגעתי למקום ועד לרגע בו אני מחליפה אותם לאהבת חיי - הכפכפים.

# data[].attributes.attachment_link.title
כף רגל - נטלי ממן. 

# data[].attributes.body
אני בחרתי בבית ספר בו אני עובדת רוב המקומות הרגשתי טוב ונעים זה נתן לי למידה סיפוק אתגר .

# data[].attributes.attachment_link.title
מפות מנטאליות

# data[].attributes.body
לירון זריאן

# data[].attributes.body
בחרתי לשקף את הסנטר הכפול שלי. לא יכולה לראות אותו, נגעלת ומסתירה (כמובן רק בתמונות אפשר להסתיר ולא במציאות). הכי מעניין שאף פעם אף אחד לא אמר לי שום דבר על הסנטר. על המשקל כן אבל לא על הסנטר באופן ספציפי. משתדלת לא להצטלם  ואם כן אז רק "סלפי" ומרחוק.

# data[].attributes.headline
אורן טל - השדון שלי (ביומן מסע)

# data[].attributes.subject
אורן טל - השדון שלי (ביומן מסע)

# data[].attributes.headline
אורן טל - מפה מנטלית

# data[].attributes.subject
אורן טל - מפה מנטלית

# data[].attributes.body
בחרתי בבית ספר בו אני עובד. בית ספר 'קרוב' על יד בית שמש.
לרב, כל המרחבים בבית ספר מרגישים לי נעימים וחמים. לעיתים, כאשר המקומות ריקים הם מרגישים מנוכרים או קרים.

# data[].attributes.body
העליתי את התמונה ליומן מסע.

# data[].attributes.body
בחרתי לשקף את הטבעת אירוסין שלי, כשאני מסתכלת עליה אני מבינה שהחצי האוהב שלי תמיד איתי וזה מסייע לי להתמודד עם האתגרים שהשגרה מציבה.

# data[].attributes.headline
מפה מנטלית: שני נעים 

# data[].attributes.subject
מפה מנטלית: שני נעים 

# data[].attributes.body
המפה שלי עוסקת בסביבת העבודה שלי, בית הספר: הכיתה שהיא מקור הנתינה, העמקה והאנרגיה שאני מעניקה לה ולתלמידי. חדר המחשבים שמסמן בעבורי מקום ליצירה ותוכן. והחצר כמקור טעינה, נשימה ועיבוד.

# data[].attributes.body
הקלפים שלי עוסקים בעיבוד תחושות וחוויות ושאילת שאלות מכווינות לכדי שייח.
הקוביות: הכנתי קוביית רגש וקוביית חיות, כאשר המטרה היא משחק תפקידים ויצירת דמיון מודרך דרך לבבות, חיוכים וחיות.

שני נעים.

# data[].attributes.body
הקולאז שלי מציג את סביבת העבודה שלי הראשונה והמשעותית שאת רובה נאלצתי להעביר כמו כולם בזום בלמידה מרחוק מהבית . אני חייבת לציין שאני רואה בכך גם יתרונות וגם חסרונות.
נכון שכמחנכת בשנת סטא'ז פחות חוויתי את החוייה וההתנסות האמיתי אך לצד זה היה לי נח בשנתי הראשונה לעמוד מול כיתה כשהם אחרי מסך והרבה פחות ביקורתיים ובוחנים ולצד זה העבודה מהבית גם נתנה לי יותר זמן התארגנות. אך יחד עם זאת, כן היה מאתגר וקשה לעשות את כל זה עם 4 ילדים בבית.

# data[].attributes.attachment_link.title
מפה מנטלית מירב.JPG

# data[].attributes.body
המקום הבטוח שלי הוא המשפחה שלי. בצעירותי (ועד היום ) אלו היו הורי ואחי ואחותי שתמיד היו לי לאוזן קשבת וגוננו עליי, עזרו לי ותמכו בי וכיום נוספו למשוואה שו המשפחה האישית שלי- בעלי וארבעת ילדי המקסימים.
בקופסא רשמתי את ערך המשפחה בעזרת פלסטלינה ובתוך הקופסה הדבקתי שישה זוגות של עיניים ששייכות לשש הנפשות המרכיבות כיום את משפחתי האישית. העניים מסמלות את הדאגה, ההתענינות, התמיכה, ההשגחה, האהבה ותחושת הביטחון האומרת שכל הזמן יש מישהו שמשגיח ודואג לי הלו היא התחושה שאני מרגישה כשאני נמצאת בקרבת משפחתי .

# data[].attributes.headline
שכבות - תהליכים הדרגתיים.

# data[].attributes.subject
שכבות - תהליכים הדרגתיים.

# data[].attributes.body
ביולי אשתקד, כמה ימים לפניי ה- 11 בחודש -(היום שבו ביתי מאור חגגה יום הולדת 8) הוכרזו מספר הקלות בעקבות נגיף הקורונה, ובניהן - מפגשים בין אנשים שלא חולקים את אותו הבית, במרחבים סגורים.
למרות החששות הכבדים - הבדידות המתמשכת שנוצרה בעקבות הריחוק החברתי והעצב שהשתקף בפניה של מאור מתוך הבנתה כי את יום הולדתה היא עתידה לחגוג במסגרת המשפחתית בלבד, הכניעו אותי. החלטתי לערוך לה מסיבת יום הולדת מצומצמת שתכלול את 4 חברותיה הטובות.
מכיוון ולא הסכמתי לחשוף אותן (ולהיחשף בעצמי) לאנשי מקצוע, ונאלצתי להפעיל אותן בעצמי.
איך? איך לא? בישול ואפיה. (הכנת פיצות ועיצוב עוגה אישית) ואני מוצאת את התהליך כלא פחות ממדהים.
הגיעו אליי 4 בנות שלא נפגשו זו עם זו (או בכלל, עם מישהו מחוץ למשפחה הגרעינית) מבולבלות, מתביישות, חוששת וסגורות בתוך עצמן - היה נדמה שהמסיבה נועדה לכישלון, אך באמצעות כיבוד קל ומוזיקה "סילקנו את הפיל שבחדר" אך המתח עדיין הורגש.
בהכנת הפיצות הן קצת השתחררו אבל עדין היו מסוגרות בעצמן.
הגשתי להן את בסיס העוגות שהכנתי מבעוד מועד (ראו תמונה מס' 1) וכשהבאתי להן קרמים לזילוף וסוכריות ושוקולדים לקישוט (ראו תמונה מס' 2) הרגשתי את התלהבות בוערת וסימני התרגשות החלו להופיע. תחילה, הן ניגשו למלאכה בהיסוס קל ונדמה היה שהן מפחדות להרוס את התוצר הסופי.
הסברתי להן שחוויית ההנאה היא הדבר החשוב באמת, וביתי מאור הייתה הראשונה שאפשרה לעצמה "להתפרע" והיא סחפה את כולן אחריה. (ראו תמונה מס' 3)
בסופו של יום, המסיבה נמשכה הרבה מעבר למתוכנן ונרשמה כהצלחה. הבנות השתחררו - רקדו, שרו, יצרו, היו גאות ביצירתן (ראו תמונה מס' 4) והכי חשוב - נהנו זו מחברתה של זו, אחרי תקופה ארוכה שהן לא נפגשו.
התהליך ההדרגתי אפשר להן לבחון את המרחב, ללמוד מתוך צפייה והתנסות ולהשתחרר, ולי הוא אפשר להרגיע אותן לאט-לאט ולגרום להן להשתחרר וליהנות וליצור עבור ביתי זיכרון נעים של מסיבת יום הולדת לא שגרתית.

# data[].attributes.attachment_link.title
שכבות - נטלי ממן.

# data[].attributes.headline
העליתי ל "יומן מסע"

# data[].attributes.subject
העליתי ל "יומן מסע"

# data[].attributes.headline
העליתי "ליומן מסע"

# data[].attributes.subject
העליתי "ליומן מסע"

# data[].attributes.headline
הקופסה שלי- מקום הבטוח בילדותי- מור דנינו קליין 

# data[].attributes.subject
הקופסה שלי- מקום הבטוח בילדותי- מור דנינו קליין 

# data[].attributes.body
המקום הבטוח בילדותי-  (הכול עניין של פרספקטיבה)
מזווית אחת של הקופסה-
"All you need is one dream"
תמיד היו לי המון חלומות מה לעשות שאהיה גדולה, המון חלומות ודמיון פורה, תמיד שיחקתי במשחקי קופסה, צביעת חוברות, איסוף מכתביות בולים ועוד... כל הזמן שאלו אותי בבית מה החלום שלך והוא היה משתנה מפעם לפעם.
מזווית אחרת כשמסתכלים על הקופסה המשפט הוא אחר
" All you need is Love"
גדלתי בבית מלא אהבה, הורי גידלו אותי במעין כפפות משי, תמיד דאגו לי יתר על המידה, מעולם לא הלכתי לישון אצל חברות, אך הן יכלו לישון אצלי או לבוא אחר הצהריים...
הלכתי עם הוריי לכל מקום, לכל אירוע, לחברים, לטיולים עד גיל מאוד מאוחר.
היה לי קשר הכי מיוחד עם אבי, תמיד רצתי אליו כשחזר מהעבודה, שיתפתי אותו בכל אשר שעל ליבי, תמיד התגאה בי ותמיד האמין בי, בכל מקום שהלך סיפר אודותיי.

# data[].attributes.attachment_link.title
קופסאת ההקשרות

# data[].attributes.headline
מור דנינו קליין- מפה מנטאלית.

# data[].attributes.subject
מור דנינו קליין- מפה מנטאלית.

# data[].attributes.body
בחירת התמונות מסמל את יום העבודה שלי מספר מצבים בהם אני חווה את יומי.
המקום הכי נעים להיות בו- הבוקר נפתח ומסתיים במרחב הכי נעים עבורי הגינה הפרטית שלי בה אני פותחת את הבוקר ב 5:00 לקפה ראשון, וחוזרת ב"שגעת" מהעבודה להספיק לזום בצהרים עם קבוצה נפלאה- (אני מעבירה את הזום בגינה) שלצערי טרם חזרו לפעילות פרונטלית, אך יחד עם זאת זאת קבוצה של תלמידים אלופים ואני אוהבת אותם מאוד.
המקום הקר- צילמתי בערפול את הכיתה, זה מהמקום הרגשי (שלי) יותר, לפעמים האווירה קרה.
המקום החם- כיתה אחרת שעובדת נפלא בקבוצות, לראות את עבודת הצוות שלהם מחממת לי את הלב והפינה של כל אחת ואחד בקבוצה.
המקום הכי לא נעים להיות בו-  בחרתי בנסיעה, אני לא כ"כ אוהבת לנסוע בכביש לכיוון קריית מלאכי, תמיד בשיפוצים, תמיד לחוץ, תמיד כמעט תאונה או תאונה לפני או אחרי, בקיצור לא נעים זה משפט קטן מידי.
הכלה-  בחרתי בתלמיד מכיתה שאני מעבירה בה פעילות מאחר והוא תמיד "מחפש" תשומת לב רבה, זה תמיד מגיע בצורות "הפרעה" אבל עדיין מנסה להגיע אליו בדרכי נעם, וללמד אותו שאפשר אחרת זה צלח בני השיעורים האחרונים ואני הכי גאה בו על כך.
ניכור- בחרתי בסיטואציה שבה אני מנוכרת, יש ימים שהכיתה מפנה גב "ליטרלי" ומתייחסת לכל המסביב פרט אליי, עד שאני עושה משהו לא שיגרתי ופתאום מתייחסים- אבל יש ימים טובים יותר, שבהם הכול עובר חלק ומשעמם :).

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה מפה מנטלית

# data[].attributes.body
מונה אלפיומי
החלק שהיה לי הכי קשה איתו בגיל שלי בתור ילדה הוא נקודת חן גדולה קרובה לפה, כשהייתי ילדה בבית הספר הקטינו אותי התלמידים בכתה ולצחוק עלי בגלל נקודת חן יגידו לי את ציירתי אותה בטוש שחור ויצחקו בקול רם. כאשר אני חוזרת לבית אשאל את אחותי נקודת חן לא יפה נראה כמו אני מציירת אותה בטוש? תגיד לי להפך יש לך נקודת חן יפה. עד היום נקודת חן גדולה ובולטת אבל אני אוהבת אותה מרגישה שהיא נותנת לי יופי בפנים.

# data[].attributes.headline
מבתע שומר חומות

# data[].attributes.subject
מבתע שומר חומות

# data[].attributes.body
במצב שומר חומות הייתי בסיטואציה שונה מבין המבצעים קודמים ... התרחקתי פיזית מאיזור האש אבל ליבי היה עם תלמידי שלומדים וגברים באשקלון. המבחכה מבטא את תחושת החציון שהיה אצלי , מצד אחד אני בסדר ומנסה ל"תפקד כרגיל" . מאידך אני מנסה להוות אי של בטחון לצוות בית הספר ,ותלמידי בבית ספר .

# data[].attributes.body
החלק שהיה לי הכי קשה איתו במהלך כל חיי הוא הגובה שלי. מאז ומתמיד הייתי הכי נמוכה הן במשפחה והן בכיתה. אומנם לא צחקו עליי ואני לא לוקחת את זה קשה יותר מידי אבל זה בהחלט משהו שהייתי שמחה לשנות לו יכולתי. כיום זה בא עוד יותר לביטוי לאור העובדה שאני מלמדת תלמידים בכיתה ז שאומרים לי שאני נמוכה מהם או שמתבלבלים בני לבין התלמידים אני אומנם מנסה לטשטש זאת בעזרת עקבים וכאלה אך עדיין בתחושה הפנימית שלי הייתי שמחה מאוד להיות גבוה יותר בכמה סנטימטרים.
בתמונה ששיתפתי ניתן לראות אותי עם בנות מכיתת החינוך שלי וניכר כי אנו באותו גובה וחלקן אף גבוהות יותר.

# data[].attributes.body
המטלה הועלתה ביומן מסע

# data[].attributes.headline
אני בחרתי לקחת את החלק שהיה לי הכי קשה איתו בהשתקפות במהלך חיי כילדה והיום, היום בתור אשה בוגרת האוכלוסייה שאני עובדת איתה והבנות שלי משקפות לי לא פחות את אותם רגעים שהדימוי גוף והנפש מתנגשים ועד כמה חשוב לקחת בזה חלק שהוא אחר ממה שאנחנו רגילים לחיות איתו ודווקא את החלק הזה של תאכלי מה שאת אוהבת ורוצה ותאהבי את הגוף שלך ואת עצמך בכל רגע שאת מסתכלת לעצמך במראה.בשקף עצמו רואים לחמניה מול חצי לחמניה והפחד שיראו אותי אוכלת... ברור שהיום זה שונה אבל במצב הזה נמצאות מלא נערות שצריכות עזרה והכוונה.

# data[].attributes.subject
אני בחרתי לקחת את החלק שהיה לי הכי קשה איתו בהשתקפות במהלך חיי כילדה והיום, היום בתור אשה בוגרת האוכלוסייה שאני עובדת איתה והבנות שלי משקפות לי לא פחות את אותם רגעים שהדימוי גוף והנפש מתנגשים ועד כמה חשוב לקחת בזה חלק שהוא אחר ממה שאנחנו רגילים לחיות איתו ודווקא את החלק הזה של תאכלי מה שאת אוהבת ורוצה ותאהבי את הגוף שלך ואת עצמך בכל רגע שאת מסתכלת לעצמך במראה.בשקף עצמו רואים לחמניה מול חצי לחמניה והפחד שיראו אותי אוכלת... ברור שהיום זה שונה אבל במצב הזה נמצאות מלא נערות שצריכות עזרה והכוונה.

# data[].attributes.body
אורטל אדמוב

# data[].attributes.headline
הגר שטיינברג

# data[].attributes.subject
הגר שטיינברג

# data[].attributes.body
החלק שהיה לי הכי קשה איתו  בגוף שלי בתור ילדה היו האוזניים שלי.
הייתי ילדה קטנה מאוד פיזית עם ראש קטן ואוזניים גדולות ובולטות.. קצת כמו הגמד שטייה משלגיה ושבעת הגמדים(:
כשהייתי ילדה הקניטו אותי הרבה  בגלל האוזניים שלי .."זכיתי" לכל מיני שמות גנאי ובמשך שנים הייתי מסתירה אותן בכל דרך אפשרית ולעולם לא הייתי אוספת את השיער מאחוריהן. כששאלתי את אמא שלי אם יש לי אוזניים גדולות היא אמרה שאני יגדל וזה יתאזן.. ואכן זה די קרה. האוזניים שלי עדיין קצת בולטות וגדולות אבל למדתי לקבל אותן וברוב הזמן אני אוהבת אותן והן מרגישות לי כמו חלק קסום בי דווקא בגלל שהוא קצת אחר ואולי קצת שדוני

# data[].attributes.headline
הגר שטיינברג

# data[].attributes.subject
הגר שטיינברג

# data[].attributes.body
התמונה הראשונה שבחרתי היא תמונה מהילדות. זאת תמונה שאני אוהבת מאוד. מצד אחד היא ניראת כל כך רחוקה ומצד שני אני מזהה את המבט בעיניים. מסקרן אותי לחשוב ולהיזכר איזה מחשבות היו לי אז..
בשכבות הנוספות הוספתי עושר של דברים שחוויתי לאורך חיי- הא-נשים שמקיפים אותי, מחשבות שהתפתחו להשראה ורעיונות, סימני שאלה בדרך, טיולים בעולם, היוגה שתפסה חלק משמעותי מחיי, הצבת מטרות, הגשמת חלומות
ועדיין.. גם היום קצת כמו הילדה אז.. מרחפת לפעמים בחלל ומסתכלת על הכוכבים

# data[].attributes.headline
הגר שטינברג- המקום הבטוח שלי- הנשים בחיי

# data[].attributes.subject
הגר שטינברג- המקום הבטוח שלי- הנשים בחיי

# data[].attributes.body
המקום הבטוח שלי בין השאר..הוא הנשים בחיי והאהבה ביננו
בתור ילדה וגם בשנות ה20 המוקדמות שלי רוב חברי היו גברים. עם תהליך ההתבגרות והצמיחה שלי שמתי לב שאני מוקפת ביותר ויותר נשים עוצמתיות. חלקן היו שם כל חיי ואת חלקן פגשתי בדרך. חיבור נשי הוא כיום מקום בטוח עבורי. מקום בו האינטליגנציה הרגשית נוכחת וקיימת כמו גם הבנה הכלה וחמלה.
התברכתי בכך שיש לי את המקום הזה והתברכתי בכך שאני מודעת אליו ומוקירה אותו ואותן

# data[].attributes.attachment_link.title
המקום הבטוח שלי

# data[].attributes.body
המסכה שלי: כמורה לתלמידים בכיתה ג', במהלך חג הפורם בחרתי לשמח אותם ולנתב את סיטואציית הקורונה למקום מרומם, חיובי ומשמח. קישטנו מסכות וסגננו אותם ברוח חג הפורים השמח.

# data[].attributes.headline
השתקפויות- אורי צפריר

# data[].attributes.subject
השתקפויות- אורי צפריר

# data[].attributes.body
החלק שלי הכי קשה איתו אצלי הוא השיער שלי. מאז ומתמיד המפרצים היו עקב אכילס שלי. בתור ילד צחקו רבות על קו השיער שלי. אומנם כיום אינני נפגע כאשר צוחקים על כך, אך עדיין זהו נושא רגיש אצלי. כל שיערה על הכרית או הפיכתה ללבנה מערערת אצלי את הרגשות האלא.

# data[].attributes.headline
מפה מנטאלית- אורי צפריר

# data[].attributes.subject
מפה מנטאלית- אורי צפריר

# data[].attributes.body
הקולאז שלי מציג את סביבת העבודה שלי בתור רכז נוער בקיבוץ דביר ומציג את מועדון הנוער כמרחב החינוכי שלי.

# data[].attributes.headline
מפה מנטלית- הגר שטיינברג

# data[].attributes.subject
מפה מנטלית- הגר שטיינברג

# data[].attributes.body
בסביבת העבודה שלי-
מאפה תפוחים שהכנתי- חמים
פעילות נערות משותפת לנו ולמגזר הבדואי- מכיל
ארוחה חגיגית- נעים
כסאות זרוקים בחוץ- קר
רשימת תורנים- מנוכר
לכלוך במטבח- לא נעים

# data[].attributes.headline
הועלה ביומן מסע

# data[].attributes.subject
הועלה ביומן מסע

# data[].attributes.body
כמו 90 אחוז מהבנות, גם לי מאוד קשה עם דמוי הגוף שלי. בהשתקפויות שלי בחרתי בחרתי לחשוף דווקא את הדבר שהכי קשה לי איתו- הגוף שלי. שאם לומר את האמת אני אפילו לא יודעת מאיפה הכי בא לי להשיל ק"ג.. מהידיים, מהבטן, מהרגליים פשוט מהכל. אני מאוד שומרת על תזונה ומשתדלת לעשות ספורט במהלך היום יום. אנו חיים בעידן שהרזון בו הוא אידאל היופי וקשה מאוד לקבל את הגוף כפי שהוא. מאחלת לכל הבנות שמזדהות איתי שנדע לשחרר ולאהוב את הגוף שלנו, שעם כל השינויים שעבר הוא העניק לנו את המתנה הנפלאה ביותר בעולם.

# data[].attributes.body
רשמתי ביומן מסע בפרטי

# data[].attributes.body
כשבן שלי בן ה-5 שאל מה אני מתכננת לעשות עם הגבס הסברתי לו, הוא הלך לחדר שלו להביא לי את המסכה של ספיידרמן, שאלתי אותו למה הוא הביא את זה, הוא אמר לי " אמא את הגיבורת על שלי אני רוצה שתשימי את זה על המסכה" וכך עשיתי

# data[].attributes.body
ההשתקפות של הקונפליקט הכי גדול בחיי, האהבות שלי מצד אחד אני מאוד אוהבת את הדת (חוזרת בתשובה) ומצד שני יש לי קעקועים (והרבה קעקועים).

# data[].attributes.body
לא רואים זאת אבל היה משחק גדול עם מראה בצילום הצוואר והבטן

# data[].attributes.headline
ספיר כהן אלבוחר- השתקפויות

# data[].attributes.subject
ספיר כהן אלבוחר- השתקפויות

# data[].attributes.body
בתור ילדה הנמשים בגוף ממש הפריעו לי ואף השפיעו על הדימוי גוף שלי

# data[].attributes.body
המסכה _ מונה אלפיומי

הכנתי את המסכה על הפנים של הילדה שלי והיא רוצה לצבוע אותה, וההוראה שבקשתי ממנה שהיא תצבע את המסכה על פי הצבעים שנראים לה את הרגשות שלה בזמן החג ובאותו רגע היה אזעקות, והיא בחרה את הצבעים הבהירים זו הרגש לשמחה לחג, והצבעים הכהים זה הרגש לפחד ודאגה בזמן האזעקות.

# data[].attributes.body
חלקים בגוף שהפריעו לדימוי גוף שלי בעבר וחלקים שמפריעם לי כיום

# data[].attributes.headline
נקודה בקופסא

# data[].attributes.subject
נקודה בקופסא

# data[].attributes.body
זקנה

# data[].attributes.attachment_link.title
השדונית שלי  אודם

# data[].attributes.body
זאת אני מצד ימין, בן אדם בוגר, שלם, לומדת, עובדת ואמא נשואה לבעל מקסים ואמא לארבעה ילדים מהממים. אני זוקפת חלק גדול ממי שאני ומה שאני למעטפת הכללית שמעניקים לי הורי היקרים עד עצם היום הזה. הם היו עבורי מצע צמר גפן שעטף אותי ונתן לי את האפשרות לצמוח ולגדול כמעט ללא רעשי רקע. אותו צמר גפן היה רך נעים ונח אך יחד עם זאת הוא היה מונח בכלי עם דפנות שהיוו עבורי גבולות ועמודי תווך ודאגו כל הזמן שאותו צמר גפן המכיל אותי יישאר בגבולות הכלי ושהכלי ישאר יציב.
זאת הסיבה שעל השקף שמהווה עבורי הגנה והופך אותי לשלמה שרטטתי את התמונה של הורי האהובים ואני מאוד מקווה כהורה להצליח העניק לילדי את אותה המעטפת שקיבלתי אני אם לא יותר
!!

# data[].attributes.headline
הועלה ביומן מסע

# data[].attributes.subject
הועלה ביומן מסע

# data[].attributes.body
בתמונה ניתן לראות אותי עושה "פוזות" של "תצלמי אותי בלי שאני אסתכל". מינימום דוגמן באמריקן איגל. במשך שנים ובעיקר בגיל הנעורים שלי ברחתי מהמצלמה. מאוד התביישתי במראה החיצוני ולא נתתי לי לאהוב את עצמי כמו שאני. לאחר שנים של תהליך עבודה עם עצמי, הצלחתי לאהוב את עצמי כמו שאני. היום אני מחבק את המצלמה, וגם כאשר אני לא אוהב תמונה מסוימת של עצמי, אני סלחן כלפיי עצמי ולא מתרגש. אוהב את עצמי כמו שאני.

# data[].attributes.headline
שכבות- ליאור דהן

# data[].attributes.subject
שכבות- ליאור דהן

# data[].attributes.body
ניסיתי להוסיף עוד תמונות משום מה לא הצליח. העבודה על שכבות היא מקבילה בעייני לעבודה עם ילדים. ילדים הם בעלי שכבות שבעבודה איתם (דוגמה טובה היא עבודה מתחום הבישול) ניתן לראות איך הם מקלפים את השכבות אט אט ומתחילים לבנות אמון. דרך הכנת הפיצה בתמונה, ראיתי כמה בהתחלה הילדים ביישנים ואיך לאט לאט הם מתביישים פחות ומתחילים להיפתח. ניתן היה לראות שינוי גדול מתחילת הכנת הפיצות ועד סוף ההכנה. בהתחלה ששאלתי אם ירצו להכין איתי פיצות הם הינהנו בראש ובסוף ההכנה שכבר היה צריך לשים את התוספות הם כבר היו מאוד וורבאליות והיה להם חשוב לבחור מה לשים בפיצה. ככה גם עבודה לא רק עם ילדים, אלא בני נוער, האמון נבנה באופן הדרגתי וישנו תהליך משמעותי של היפתחות.

# data[].attributes.headline
המקום הבטוח - 

# data[].attributes.subject
המקום הבטוח - 

# data[].attributes.body
מחוץ לקופסא בחרתי להשתמש באלמנטים של ים, צבעים, צדפות. הים נותן לי תחושת בטחון שאני נמצאת במקום שהוא בטוח. בתוך הקופסא בחרתי להניח על אבנים קטנטנות מהכנרת אצטרובל קטן כאלמנט טבע נוסף, שבשבת כחפץ שמסמל תנועה שנוצרת באופן טבעי מהרוח, ג'ירפה מחרוזי גיהוץ שעושים בילדות, פרחי לוונדר מיובשים כי הריח של הלוונדר מרגיע ומקל פאלו סנטו, בעל ריח חזק מאוד ומשתמשים בו להקטיר לרוב במטרה להודיה.

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה של הקופסא

# data[].attributes.body
ספיר אלבוחר- העליתי ליומן מסע

# data[].attributes.headline
המפה המנטלית - שני הפטל

# data[].attributes.subject
המפה המנטלית - שני הפטל

# data[].attributes.body
סביבת העבודה שלי מזמנת לי מקומות רבים לנהל שיח ומרחב לנוע בתוכו.

# data[].attributes.body
העליתי את העבודה ליומן מסע

# data[].attributes.headline
קוביות השראה- מור דנינו קליין 

# data[].attributes.subject
קוביות השראה- מור דנינו קליין 

# data[].attributes.body
קוביות לייצר שיח היכרות - ממפגשים 3 ומעלה לאחר שרוכשים ביטחון קבוצתי - בין אישי.
את הקוביות ניתן להטיל בנפרד או את כולן יחד.
בקוביות ישנם תמונות של: חץ (דק) מטרה יעד שאליו מכוונים.
חץ (מודגש) - העבר את זה הלאה.
ציטטה (") ציטוט אהוב  (יכול להיות משיר, משפטי השארה, משפטים מהבית ועוד),
מטוס- טיסה ליעד מסיום, סוגים של פרחים: פרח ורד- משהו על אהבה, פרח המשאלות- משאלה, חלום, הגשמה רוחנית / עצמית/ מקצועית.
עלי זית- עם מי אתה רוצה צריך לעשות "שלום", בדק בית עם עצמך וכו'.
לוכד חלומות- חלום טוב או רע (בהתאמה), מה החלום שלך, מה הסיוט הכי גדול שלך, מה יכול לקרות אם ו...
נוצה (צבעונית), קסם, מתנה שהיית רוצה בחיים,
לב (שלם) מי אתה אוהב ומעריך בחיים שלך? (מבוגר משמעותי).
לב (שבור)- מישהו שאכזב אותך, התאכזבת מעצמך, מה ניתן לעשות עם זה.
תווים- שיר אהוב בעל משמעות עבורך.
קוים-_קו מקווקו - דרך המלך בעינך, הדרך שלך, מהם אבני הדרך שלך? וכו'
צנצנת- מלאה בגחליליות- הדברים הטובים שאתה שומר עליהם, סוד כמוס, תובנה וכו'
סימן של עצור (סטופ )- על איזה חוויה בחייך היית עוצר ורוצה שהיא תמשך לנצח.
ועוד.

# data[].attributes.attachment_link.title
קוביות השראה

# data[].attributes.headline
קלפי השראה לשיח על אובדן אדם קרוב- מור דנינו קליין.

# data[].attributes.subject
קלפי השראה לשיח על אובדן אדם קרוב- מור דנינו קליין.

# data[].attributes.body
קלפים אלו נוצרו למשפחות או לילדים לפתח שיח מעמיק על אובדן אדם קרוב, כך ניתן להעירך מתוך שיח את מצבו של המתאבל באיזה שלב הוא נמצא.
לאובדן ישנם חמישה שלבים עפ"י גישתו של קובלר רוס, 1969
הכחשה ובידוד (באים בדרך כלל יחד), כעס, התמקחות, דיכאון וקבלה.
לכל אחת מהתמונות ישנה משמעות (אך יכול להיות אסוציאטיבי) לדוגמה: ילד יושב בפינת החדר על הרצפה (התבודדות)
ידיים מחוברות- רצון לעזרה, לתמיכה, לפריקת האבל ועיבודו.
אוזן עם פה- רצון לקשב, הכלה "אוזן קשבת" (יכול להיות שאין עם מי לפרוק)
תמונה של יד מנפצת- בשלב הכעס
תמונות חיבוק- לפי סוג הבחירה של התמונה ניתן לראות איזה סוג תמיכה אותו אדם זקוק (חיבוק עוטף ומכיל, חיבוק קבוצתי תמיכה מהסובבים, חיבוק של ילדים- לחזור למקום תמים ולהיות שם רגע וכו'.
תמונה של מוח- זיכרון מהאובדן (כבר בקבלה)

להעשרה:
https://bit.ly/2S25jnv

# data[].attributes.attachment_link.title
קלפי השראה לשיח

# data[].attributes.headline
רגשות חיוביים

# data[].attributes.subject
רגשות חיוביים

# data[].attributes.body
נועם דוד

# data[].attributes.headline
"מניפת שיחות אישיות"

# data[].attributes.subject
"מניפת שיחות אישיות"

# data[].attributes.body
הכנתי מניפת שיחות אישיות מתוך צורך שעלה לי בעבודת רחוב שביצעתי. הרבה פעמים אני מייצרת שיחות אישיות/קבוצתיות על מגוון תחומי העניין של בני הנוער ועל סטטוס החיים שלהם באותו הרגע. ולעיתים, אני מוצאת את עצמי בשתיקה עם נער או נערה, כי לא מצאנו איך להמשיך את השיחה, נגמרו לי השאלות והם נמצאים במבוכה בדיוק כמוני.
מכאן נולדה "מניפת שיחות אישיות" במטרה לייצר רשימת שאלות מצחיקות, רגשיות, חברתיות ועם המון שיח על חלומות ושאיפות, הכל מהכל במניפה אחת צבעונית.
חלק מהתפקיד שלי הוא הנחיית מדריכים בוגרים והכנתי לכל אחד ואחת מהם מניפה והפידבקים שאני מקבלת הם חיוביים, מאפשרים שיח פתוח ובו בזמן גם לא מעמידים את המדריך או הנער במבוכה של שתיקה.

איך משתמשים?
מאפשרים לנער או לנערה לבחור שאלה, נושא לשיח ומשם מתקדמים או שהמדריך בוחר את השאלה.
מוכנים לאתגר? תאפשרו גם להם להכיר אתכם קצת יותר ותנו להם לבחור שאלה עבורכם.

# data[].attributes.headline
קלפים אסוצאטיבים לבנות בחטיבה

# data[].attributes.subject
קלפים אסוצאטיבים לבנות בחטיבה

# data[].attributes.body
קוביות - "סיפור בהמשכים"
איך משתמשים? מטילים כל קובייה בנפרד או את כולם יחד, ומהסמלים שיצאו צריך להרכיב סיפור בהמשכים ולהשתמש בכל הסמלים שיצאו בהטלה.
מתי משתמשים? בשיחות אישיות מול ילד, שיחת הכרות, שיחת אמצע שנה או סוף שנה.
מטרה? להכיר את התלמיד ולהכיר את ה"תת מודע" שלו על ידי הסיפור שאותו בחר לספר, אילו פרטים התמקד בהם
וגם מיצר שיח פתוח מולו לאחר הסיפור.

# data[].attributes.body
"קלפי שיח וחיבור"
הכנתי קלפים, בהם מוצגים התחלה של משפטים מהחיים האישים של כל אחד מאיתנו.
המטרה של הקלפים האלו היא ליצור שיח יחד עם הילדים, להכיר אותם טוב יותר. במידה והפעילות מתקיימת עם קבוצה דרך השיח של הקלפים ניתן למצוא חיבור ודברים משותפים בין המשתתפים.
מתי ניתן להשתמש? ניתן להשתמש בקלפים האלו גם בשיחה אישית אחד על אחד עם הילד וגם בפעילות קבוצתית לפתיחה או סגירה של יום.

# data[].attributes.headline
קלפי ציטוטים משירים  - צופיה אשכנזי

# data[].attributes.subject
קלפי ציטוטים משירים  - צופיה אשכנזי

# data[].attributes.body
הכנתי קלפים עם ציטוטים מכל מיני שירים.
רב שימושי ויכול להתאים למטרות שונות, כגון: תחילת וסיכום פרוייקטים ותהליכים קבוצתיים, מפגשי אמצע תהליך, מפגשים פרטניים, איך באתי היום, ספתח לדיון, חלקם כמשפטי השראה וכו'.

# data[].attributes.headline
"קלפי- "פסק זמן"

# data[].attributes.subject
"קלפי- "פסק זמן"

# data[].attributes.body
מירב פרץ
הקלפים מיועדים לשימוש במרחב משפחתי. מטרתם- יצירת שיח/דיאלוג בין בני המשפחה במטרה לחשוף צרכים, מטרות ותמונה מנצחת של כל אחד מבני המשפחה ובכך לאפשר תמיכה ועזרה של בני המשפחה במימוש אותם צרכים.

# data[].attributes.headline
מה ההרגשה שלך?

# data[].attributes.subject
מה ההרגשה שלך?

# data[].attributes.body
הכנתי כרטיסיות שמנסות בכל מיני דרכים לגרום לילדים להביע את רגשותיהם לגבי כל מיני סיטואציות בחייהם. לפתוח בשבילם דלת למקומות שהם לא תמיד מעוניינים להיכנס אליה אך מוטב שכן ינסו להתמודד עם מה שקורה בפנים, על מנת לגדול ולהתגבר על אתגרים אישיים או קבוצתיים/משפחתיים.  כל התהליך יהיה בעזרת הטלת קובייה והקישור שלה לאחת מהכרטיסיות.

# data[].attributes.headline
מה ההרגשה שלך?

# data[].attributes.subject
מה ההרגשה שלך?

# data[].attributes.body
הכנתי כרטיסיות שמנסות בכל מיני דרכים לגרום לילדים להביע את רגשותיהם לגבי כל מיני סיטואציות בחייהם. לפתוח בשבילם דלת למקומות שהם לא תמיד מעוניינים להיכנס אליה אך מוטב שכן ינסו להתמודד עם מה שקורה בפנים, על מנת לגדול ולהתגבר על אתגרים אישיים או קבוצתיים/משפחתיים.  כל התהליך יהיה בעזרת הטלת קובייה והקישור שלה לאחת מהכרטיסיות.

# data[].attributes.body
משחק קוביות
שיח ודיון על ידי הטלת קוביות

# data[].attributes.attachment_link.title
קוביות שיח ורגש

# data[].attributes.headline
משחק קלפים   

# data[].attributes.subject
משחק קלפים   

# data[].attributes.body
משחק זה מתאים לבית ספר יסודי
בכל יום עושים בוקר טוב רגשי כל אחד בוחר קלף ואומר איך הוא מרגיש או אומר כמה מילים על הקלף שיצא לו.

# data[].attributes.attachment_link.title
קלפי לפתיחת בוקר

# data[].attributes.headline
קלפים וקוביות - נטלי ממן

# data[].attributes.subject
קלפים וקוביות - נטלי ממן

# data[].attributes.body
משחק העצמה (קלפים וקוביות)
מטרות המשחק:                                    מטרה קבוצתית (כוללת או פרטנית מכוונת): מתאים להפגת מתח בקבוצה (לפתירת סכסוכים או מחלוקות), להעצמה לאחר הפסד או כישלון (חיזוק הביטחון), למפגשיי פרידה (להשארת טעם מתוק), לחיזוק האווירה בקבוצה ולהכנת תשתית לקשרי חברות.
מטרה אישית פרטנית: להעצמה, לחיזוק יכולת שיתוף ברגשות, לצורך שיקוף רגשות (אני הוא חברי), לצורך הבנה והכרה עצמית, להצבת יעדים אישית (שומע - מפנים), להעצמת היחיד אל מול הקבוצה ולחיזוק קשרים פוטנציאלים.
משתתפים:                                            הקבוצה תמנה עד 30 משתתפים בכפולות של 6 (6,12,18,24,30)  במידה וישנם פחות מ- 30 משתתפים, הקלפים והקוביות הלא רלוונטיים יוצאו מבעוד מועד.
מהלך המשחק:                                 הקבוצה תשב במעגל וכל חבר יקבל כרטיסיה עליה כתוב מספר (זהו מספרו במשחק) ולפי התור, כל משתתף יזרוק את כל הקוביות ויקריא את המספרים שיצאו לו בקול רם - המשתתפים שמספרם הוקרא ייעמדו.  אפשרות 1 – המשתתף אשר הטיל את הקוביות יאמר משהו חיובי על כל אחד מהעומדים (משהו שהוא אוהב בו/ משהו שהוא טוב בו/ משהו שהוא עשה למען אחר וכדו'..)          אופציונאלי: העומד יחזיר לו מחמאה בחזרה.  לאחר סיום הסבב הקוביות יעברו למשתתף הבא וחוזר חלילה                         אפשרות 2 – כל אחד מהעומדים יאמר משהו חיובי על מי שזרק את הקוביות (משהו שהוא אוהב בו/ משהו שהוא טוב בו/ משהו שהוא עשה למען אחר וכדו'..) אופציונאלי: זורק הקוביות יחזיר לעומד מחמאה בחזרה.
חוקיי המשחק:                                       - אסור להעליב/ להקניט/ לפגוע באף אחד (מהמשתתפים או שלא).              - יש להשתדל לא לחזור על אותה מחמאה יותר מפעם אחת.                    - רצוי לנסות ולהפתיע במחמאות מקוריות.

# data[].attributes.attachment_link.title
משחק השראה - תמונה 2

# data[].attributes.headline
קלפי היכרות מקרבת : שני נעים. 

# data[].attributes.subject
קלפי היכרות מקרבת : שני נעים. 

# data[].attributes.body
קלפי היכרות ופיתוח התקשורת והזהות האישית: את הקלפים פורשים כמעין משחק זיכרון, על המשתתפים להפוך קלף באופן "עיוור" ולענות על השאלה הרלוונטית מחיין האישיים.

# data[].attributes.headline
קלפי שיר - שני הפטל

# data[].attributes.subject
קלפי שיר - שני הפטל

# data[].attributes.body
על השולחן מפוזרים משפטים משירים שונים. ישנן שתי אופציות לשימוש
באופן פרטני נשב עם הנער ונבחר שורה משיר, מה היא מסמלת ומדוע הוא בחר בה. באופציה השנייה בצורה קבוצתית כל אחד בתורו בוחר משפט, מסביר מדוע הוא בחר בקצרה, ושר רק את המשפט לאחר מכן שאר הקבוצה חוזרת בשירה אחריו.

# data[].attributes.headline
מונה אלפיומיקובי

# data[].attributes.body
מונה אלפיומי
קוביות_ משחק הרגשות
כל תלמיד יטיל קובייה ועל ידי המילה של הרגש שיצא לו הוא יצטרך לתאר את התחושות שחווה בבית הספר/ בבית / כלשהו...
מטרת הפעילות לעידוד שיח רגשי בקרב    התלמידים ומסייע לנו ולהם להבין את עולמם הפנימי ולדבר על הרגשות שלהם בחופשיות.

# data[].attributes.headline
מונה אלפיומי"קלפ

# data[].attributes.body
מונה אלפיומי
"קלפים "בוא לחשוב ולהביע
מניחים את הקלפים לפני את התלמידים וכל תלמיד בוחר קלף ועונה לפי הקלף שבחר אותו.
מטרת הפעילות לעורר שיח כיתתי, וחיזוק את ההבעה של התלמידים.

# data[].attributes.body
"קלפים " בוא לחשוב ולהביע
מניחים את הקלפים לפני התלמיגים, וכל תלמיד בוחר קלף ועונה לפי הקלף שבחר אותו.
מטרת הפילות לעורר שיח כיתתי, וחיזוק את ההבעה של התלמידים.

# data[].attributes.body
ולריה גלר
קוביות " החוויה שלי"
על הקוביות יש מילים שקשורות  לאזורים בארץ (מדבר, ים, ערים מרכזיות), בנוסף יש קוביה שמכוונת את הנער\ה  לאירוע, זיכרון או חוויה ועוד קוביה שמקשרת את כל זה לאנשים (חברים, משפחה, מסגרת ועוד). ככה אפשר לשחק במשחק הכרות על ידי סיפר מעניין שקרה בארץ.

# data[].attributes.headline
הטבע כמראה לאדם. 

# data[].attributes.subject
הטבע כמראה לאדם. 

# data[].attributes.body
שני הפטל
התהליכים בטבע לעיתים מקבילים לתהליכים שאנו עוברים כבני אדם. ומעוררים בנו רגשות שונים.  הקוביות שלי מחולקות כך:
1. קוביית שמש - תהליכים שהשמש עוברת או מפיקה:  זריחה, שקיעה, דמדומים, חושך, חום, אור.
2. קוביית הטבע הצומח: לבלוב, צמיחה, נבילה.
3. קוביית שמיים - קשת, עננים,  גשם,
4. קוביית הים: מערבולת, אדווות, גאות ושפל .
5. קוביית המדבר - מדבר, סופה, יובש, שטפונות, ראות, נווה מדבר.

המטרה להעניק לנער/ה בחירה איזה תחום טבע היא הכי אוהב/ת ואיזה מן הדברים הם הכי מתחברים אליהם ברגשות.
בשלב שני אפשר לשאול מה דומה מה שונה בתהליכים שאנו עוברים לזה שהטבע עובר.