# data[].attributes.body
En lille 421 årig drillenisse, med gule tænder, gråligt hår og let skilte, røde øjne, da han har drukket lidt for mange julebajere, var i gang med at lægge skumle planer for julemanden. Drillenissen har nemlig i lang tid ikke kunne fordrage julemanden.

Men der var dog engang, for 400 år siden, da drillenissen stadig gik med nisse ble,  hvor julemanden var som en bror for ham. De løb på de grønne marker, dansede i solskinnet, spiste de lækreste julekager man kan finde i byen.

Da drillenissen tænkte tilbage på dette, blev han irriteret. Han blev nemlig ved med at tænke på da julemanden glemte alt om deres venskab, da han blev julemand.
Nissen sparkede døren op, ind til julemanden, og råbte: “Det er slut med jul og familie-nisse-hygge, det er noget pjat!”
Efter det nisse-udbrud fik julemanden sådan et stort nisse-chok, at han måtte gå nisse-pension. Det betød, at der for nisser og mennesker aldrig bliver jul igen.

# data[].attributes.body
Hun listede let på tå. Lyset fra den ellers så dunkle måne berørte let skovens små bevægelser i trætoppene, som dannede så smukt et fint teaterstykke af egen små sladder historier. Hun var nu nået ind i skyggen af det store hus på bakketoppen. Hun listede ledt på tå rundt om huset for, at lede efter en åbning; En dør, et vindue, et eller andet. Noget hun kunne bruge til, at invadere huset, som hun har gjort så mange gange før. Hun kunne ikke lide hendes job, men hun var nødt til det for at leve.

Dengang hun begyndte på sin profession, blev hun næsten fanget første gang. Men tiden havde skærpet hendes evner, trænet hukommelsen til at se de små detaljer som skiller sig ud.

Hun huskede tilbage på sin tredje gang. Et stort hus, en stor skat - familien var ude i byen for at feste, alt var frit. Hun skyndte sig ind i huset. Det var let som en leg, hendes krop var yngre og derfor mere smidig end nu. Hun fandt smykker, diamanter, silketøj, kjoler så smukke de kunne pryde dronninger og prinsesser. Hun fandt det hele, slaget ramte midnat. Der var masser af tid, hun bevægede sig langsomt rundt, for hver skat beriget tiden mistet. Hun listede rundt i de kolde korridorer, da de første solskinsstråler ramte hende, og hun blev klar over tiden have listet fra listetyven. Tiden var stjålet.

# data[].attributes.body
Engang for længe siden, men dog ikke så længe siden igen, var der tre skønjomfruer. De tre skønjomfruer blev set som de smukkeste i hele landet. Den ene havde lange lyse lokker der skinnede som solens stråler. Den anden havde øjne så blå som havets dyb - lige til at falde i. Den sidste havde læber så smukke og røde som roser.
De sad fanget i et tårn, hvor de ventede på deres kommende mænd.
Vinter blev til forår, og forår blev til sommer og med tiden mistede de håbet.

Pluslig hørte pigerne en lyd ude for tårnet. De så op, kiggede på hinanden og fór hen til det lille åbne vindue i tårnet. Se så ud på de grønne skove og al den smukke natur der omgav tårnet. Ingen kunne de se, men lyde hørtes fra en lille busk tæt ved skovens grænse. Turde de at bevæge sig ud for tårnets mure? Verden var jo så stor og ricikabel at bevæge sig ud i.

# data[].attributes.headline
Julehistorien om nisserne på loftet - Sebastian, Andreas og Magnus B 

# data[].attributes.subject
Julehistorien om nisserne på loftet - Sebastian, Andreas og Magnus B 

# data[].attributes.body
Dagene på høloftet var lange og kolde. Det eneste der kunne varme de små nisser på loftet var en varm skål risengrød. Nisserne gik og fandt ingredienser hele dagen, så de til aften kunne lave grød. Det blev endelig aften og nisserne fik lavet grød. Nissen satte grøden på bordet. Grøden var hvidere end julemandens skæg. Sukkeret på toppen glimtede mere end ledestjernen over bethlehem, og smørklatten var gulere end nyhøstet hø.

Årene gik og nisserne på loftet var så småt ved at dø ud. Det eneste der kunne redde de gamle nisser var endnu en skål risengrød.

# data[].attributes.body
Der var engang en kat, som elskede at lege med musen i huset på drejervej 8. Udover at lege med musen, elskede katten at lege med det store røde garn, ved middagstid fik den altid en skål sødmælk af sine ejere. Kattens navn var Filus, han var en finurlig kat og var opkaldt efter sin morfar. Én dag gik Filus ud i haven, hvor han mødte sin katteven, Sofus. Filus og Sofus var bedste kattevenner. Deres yndlingsleg var at lege med det store røde garn, men en dag gad Sofus ikke at lege med garnet, så Filus blev såret. ‘’Det kan du ikke være bekendt’’, sagde Filus, eller kunne han? Sofus slikkede sin sorte pote og sagde, ‘’jeg vil hellere fange en mus, fordi jeg har ikke fået mad i flere dage nu’’. Filus spandt lidt over det, og valgte at invitere Sofus med hjem. ‘’Jeg har rigtig meget mad’’, sagde Filus til Sofus og Sofus spinnede glad som svar. De kravlede igennem kattelemmen og begyndte så småt at spise fra Filus’ skål,  og efter  hvor de var færdige med at spise, begyndte de at slikke deres pelse.

# data[].attributes.body
Klaus løb så hurtigt han kunne, der var noget efter ham. Han vidste ikke hvad, men det var i hvert fald noget stort og farligt. Hver gang han vendte sig om så han bare de gule øjne komme tættere og tættere. Pludselig blev der stille, han troede den var væk, men så stod den foran ham. Kæmpe klør, kæmpe store øjne og en pels så mørk som natten, og der var de, de gule stikkende øjne. Den kiggede på ham uden at bevæge sig. Den vendte sig om i en spring og så var den væk. Dagene gik og Klaus undrede sig over hvad det var han havde set den aften i skoven. Han var ikke sikker på om det var en bjørn eller måske en ulv. Han havde ikke lyst til det men spørgsmålet om hvad han havde set gik ham på. Han var ikke meget for det men tvang sig selv ud i den mørke nat for at finde denne skabning. Han havde gået i flere timer uden at høre en lyd. Da alt håb så ud til at være væk skete det. Han så dem igen. De samme gule stikkende øjne. Dem glemmer han aldrig. Han tog sin lygte og lyste på det ”store” uhyre.  Han trak vejret lettet…..

# data[].attributes.body
Der var engang en mand der hed Hr. Panoramaharry, han var så stor at han kunne se ud over HELE verden. Han havde også en sjette sans, så han kunne springe frem og tilbage i tid, og kunne stadigvæk - i de forskellige dimensioner - skue ud over HELE verden.

Scenisøren var venner med panoramaharry, men han var en lidt mere genert en. Scenisøren er meget perfektionistisk og går meget op i de mindre detaljer.

Så var der der beskribenny, som var enormt kærlig og elskede at bo i naturen, mellem træet, under blade, der helst skulle være grønne. Han var mere detaljeret end hans storebror scenisøren, han var MEGET detaljeret. Han gik op i det små ting, folk kaldte ham OCD ramt.

# data[].attributes.headline
Skriveopgave – Julie og Alexander Julenisserne sad omkring bordet, de var alle meget glade, stemningen havde nået sit højdepunkt. Julen var lige om hjørnet, pakkerne var pakket i kanen, og kanen var klar. Kanen var brun med en masse detaljer. Rensdyrene var også klar, de havde fået klokkerne på, så den store, tykke julemand kunne høre dem.Mens julemanden klarede de sidste ting, var nisserne i fuld gang inde på værkstedet. Nissemor lavede en dejlig lækker grød. Musene sad på loftet og kiggede ned på alle de søde små nisser. ”Se de små nisser” sagde den ene mus til den anden. ”Neeej, hvor er de søde” sagde den anden mus. samtidig i Danmark, sad de små spændte børn og ventede på julemanden og hans rensdyr. De havde ventet på denne dag i 365 lange, kolde, varme, hyggelige, nervepirrende dage. NU var det endelig blevet JUUUUL, ”Jaaaaaa” råbte alle de søde børn. 

# data[].attributes.subject
Skriveopgave – Julie og Alexander Julenisserne sad omkring bordet, de var alle meget glade, stemningen havde nået sit højdepunkt. Julen var lige om hjørnet, pakkerne var pakket i kanen, og kanen var klar. Kanen var brun med en masse detaljer. Rensdyrene var også klar, de havde fået klokkerne på, så den store, tykke julemand kunne høre dem.Mens julemanden klarede de sidste ting, var nisserne i fuld gang inde på værkstedet. Nissemor lavede en dejlig lækker grød. Musene sad på loftet og kiggede ned på alle de søde små nisser. ”Se de små nisser” sagde den ene mus til den anden. ”Neeej, hvor er de søde” sagde den anden mus. samtidig i Danmark, sad de små spændte børn og ventede på julemanden og hans rensdyr. De havde ventet på denne dag i 365 lange, kolde, varme, hyggelige, nervepirrende dage. NU var det endelig blevet JUUUUL, ”Jaaaaaa” råbte alle de søde børn. 