# data[].attributes.headline
Тоталітарна диктатура

# data[].attributes.subject
Тоталітарна диктатура

# data[].attributes.body
Становлення тоталітарної диктатури у 1930-х рр. мало для культури руйнівні наслідки. Вона була поставлена під жорсткий ідеологічний та адміністративний контроль. На початку 1930-х рр. для полегшення контролю були створені Спілки письменників, композиторів, художників, архітекторів. Було покладено край стилістичним, художнім пошукам, встановлена цензура, перервані контакти з діячами культури інших країн, зокрема, українськими емігрантами.

# data[].attributes.headline
У 1938 р. Раднарком 

# data[].attributes.body
У 1938 р. Раднарком УРСР запровадив обов’язкове викладання російської мови в усіх неросійських школах. Того ж року ЦК КП(б)У ухвалив постанову “Про реорганізацію національних шкіл на Україні”. Тепер вони розглядалися як осередки “буржуазно-націоналістичного впливу на дітей”.

# data[].attributes.headline
Соціалістичний реалізм 

# data[].attributes.subject
Соціалістичний реалізм 

# data[].attributes.body
У 1932 р. з'явився термін "соціалістичний реалізм", який був проголошений єдиним правильним методом літератури і мистецтва, що збіднювало творчий процес. Прославляння міфічних досягнень, лакування дійсності, фальсифікація історії стали органічними якостями ідеологізованої літератури. Були зупинені авангардні пошуки й експерименти, які у всьому світі продовжували залишатися магістральною лінією розвитку мистецтва. Диктувалося верховенство історико-революційної, виробничої тематики.

# data[].attributes.headline
У живописі такі жанр

# data[].attributes.body
У живописі такі жанри, як натюрморт, пейзаж, портрет, відсувалися на другий план тому, що вони нібито не несли класового навантаження. В архітектурі провідним стилем став неокласицизм, який повинен був відображати непохитність влади.

# data[].attributes.headline
Розстріляне відродження

# data[].attributes.subject
Розстріляне відродження

# data[].attributes.body
У 1930 р. був організований суд над Спілкою визволення України, яка нібито була створена для відокремлення України від СРСР. Головні обвинувачення були висунені проти віце-президента ВУАН С. Єфремова. Перед судом постали 45 чоловік – академіки, професори, вчителі, священнослужителі, студенти. Були винесені суворі вироки, хоча насправді такої організації не існувало. Подальші арешти в середовищі діячів науки і культури і жорстокі розправи проводилися без відкритих процесів. Закрили секцію історії АН, був арештований М. Грушевський. Його незабаром звільнили та перевели працювати до Москви. Туди ж перевели і О. Довженка. Обвинувачення в буржуазному націоналізмі було висунене проти наркома освіти М.Скрипника, який відстоював політику українізації. У 1933 р. напередодні арешту він застрелився.

# data[].attributes.headline
Примусова колективіз

# data[].attributes.body
Примусова колективізація, загибель мільйонів селян під час голодомору завдали нищівного удару культурі, бо українське село було носієм традиційної народної культури, звичаїв, мовних традицій.

У 1938-1953 рр. було репресовано 238 письменників. Зазнавав арешту М.Рильський, 10 років провів у таборах Остап Вишня, були розстріляні Г. Косинка, М. Зеров, М. Семенко. Покінчив життя самогубством М. Хвильовий, який намагався врятувати товаришів. Закрили театр “Березіль”, розстріляли Л. Курбаса, репресували 62 вчених-мовознавців. Наркомат освіти “очистили” від 2 тис. співробітників.

# data[].attributes.headline
Держава взяла курс н

# data[].attributes.body
Держава взяла курс на формування у громадян атеїстичного світогляду. Зростає тиск на православну церкву, діяльність якої не вписувалася в рамки офіційної ідеології. Внаслідок утисків у 1930 р. самоліквідувалася автокефальна православна церква. Близько 2 тис. її священників були піддані репресіям (зокрема, митрополити В. Липківський, М. Борецький, І. Павловський). Були зруйновані численні пам`ятки церковної архітектури. У 1930-ті рр. на «хвилі» антирелігійної кампанії у Києві були зруйновані Михайлівський Золотоверхий собор, Микільський військовий собор, Богоявленський собор Братського монастиря, Трисвятительську церкву і церкву Успіння Богородиці (Пирогоща), Свято-Миколаївський монастир у Харкові, Покровський собор у Запоріжжі, Успенський собор у Полтаві. Тисячі культових споруд були перетворені на склади, кінотеатри, лікарні. Усього в 1917-1939 рр. були зруйновані 8 тис. церковних споруд – більше половини всіх храмів.

# data[].attributes.body
У літературі головною стала тема “Радянської Батьківщини”. Більшовицький режим пом’якшив уніфікаційну політику, з метою стимулювання патріотизму вдався до історичних традицій народів СРСР. Патріотичні вірші, статті українських літераторів з'явилися в газетах вже в перші дні війни ("Ми йдемо на бій" П. Тичини, "Клятва" М. Бажана, вірші Л. Первомайського). Частина письменників перебувала в евакуації, деякі залишилися на окупованій території, більшість же була на фронті, активно співробітничали в армійській, фронтовій, республіканській періодиці ("За Радянську Україну!, "За честь Батьківщини!"). З Москви українською мовою вела передачі радіостанція "Радянська Україна" (П. Панч, О. Копиленко, Д. Білоус). У Саратові була організована робота радіостанції ім. Т. Шевченка (Я. Галан, К. Гордієнко, В. Владко). Діяла пересувна прифронтова радіостанція "Дніпро". У воєнні роки одним з головних жанрів стала публіцистика. Офіційні органи, зокрема, Спілка письменників, деякі редакції знаходились в Уфі. Там видавався тижневик "Література і мистецтво", а з 1943 р. поновився випуск журналів "Україна" і "Перець".

У роки війни українські письменники створили такі твори як "Україна у вогні" О. Довженка, "Похорони друга" П. Тичини, "Мандрівка в молодість" М. Рильського, "Ярослав Мудрий" І. Кочерги, поетичний цикл “Україно моя!”. Переваги цих творів були очевидні порівняно з риторично-офіційним тоном більшості поетичних і прозаїчних творів 1930-х рр.

# data[].attributes.body
Значний розвиток отримує документальне кіно. Кінооператори здійснили справжній подвиг, донісши людям і залишивши нащадкам безцінні свідчення історії. О. Довженко зняв документальні стрічки “Битва за нашу Радянську Україну", “Перемога на Правобережній Україні".