# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Камінний хрест" - твір Стефаника, присвячений темі еміграції. В основу новели покладено реальний 'факт: Штефан Дідух (у творі Іван), односелець Стефаника, емігруючи до Канади, ставить на своїй нивці кам'яний хрест (який, до речі, і донині стоїть у Русові). У трагедії героя твору по краплі зібрано горе тисяч емігрантів, долею яких переймався письменник. Не раз проводжаючи на Краківському вокзалі земляків у далеку Америку, він постійно бачив опухлі від плачу очі, спечені губи, чув захриплі від стогону голоси.

Аналіз "Камінний хрест"

Літературний рід: епос.

Жанр "Камінний хрест": психологічна новела (студія, тобто художнє дослідження душі головного героя).

Тема "Камінний хрест": еміграція за океан галицького селянства на межі XIX й XX ст. (прощання хлібороба Івана Дідуха із сусідами у зв'язку з виїздом до Канади).

Головна ідея "Камінний хрест": єдність селянина з рідною землею. Герої твору: Іван Дідух, його дружина Катерина, їхні діти, кум Михайло, селяни.

Сюжет і композиція "Камінний хрест": твір складається із семи розділів, сюжет як такий відсутній: селянин Іван Дідух покидає рідну землю, щоб переїхати до Канади в пошуках кращого життя (на вмовляння дітей і дружини).

Літературознавці про твір. Новела "Камінний хрест" - це своєрідне художнє дослідження душі головного героя Івана Дідуха, котрий прощається із сусідами у зв'язку з виїздом до Америки. Від часу повернення з війська люди пам'ятають Івана у виснажливій праці. Щороку впрягався поряд із конем і вивозив гній на свою нивку на кам'янистому горбі. Обкладав горб дерном, щоб дощі не змивали ґрунт, обробляв поле. Праця зігнула його в дугу, і стали в селі прозивати Івана Переломаним.

Сповіді героя про своє життя вражаючі. Монологи, що є важливим засобом його індивідуалізації, обертаються насамперед навколо образу горба, на якому Іван Дідух установив на пам'ять селу камінний хрест із вибитими іменами - своїм і дружини. Образ хреста символізує страдницьку долю селянина, який усе своє життя гірко працював і однаково змушений покидати свою нивку, бо вона не спроможна його прогодувати.

Змальовуючи історію життя сільського бідняка Івана Дідуха, котрий, як підсумок усіх своїх надлюдських зусиль, був безземельним, прозаїк розмірковує над тими моральними чинниками, що творять духовну сутність людини, і передусім - над проблемою зв'язку з рідною землею.

Творці експресіоністичного стилю відродили давню істину, що "не можна навіть зірвати квітку, щоб при цьому не стривожити зорі", що весь космос є нерозривною цілістю. Саме про це йдеться насамперед у новелі. Так само, як кинутий у ставок камінь тривожить усе середовище, так Іван з конем і возом при праці "лишали за собою сліди коліс, копит і широчезних п'ят Іванових", зрушуючи довкілля, бо "придорожнє зілля і бадилля гойдалося, вихолітувалося на всі боки за возом і скидало росу на ті сліди". Важливо ще й те, що колеса, кінські копита й п'яти Івана творять єдність своїм експресивним рухом, залишаючи сліди.

Дідух і його родина відчувають майбутню кризу-муку безуспішної боротьби всіх емігрантів за збереження своєї духовної ідентичності. Це передчуття викликає страшний біль. Автор матеріалізує його в такому образі: "Ціла хата заридала, як би хмара плачу, що нависла над селом, пірвалася". Тут хата Дідухів втрачає властивості реального об'єкта й перетворюється на знак душевного стану родини (В. Пахаренко).

Композиція "Камінний хрест"

Перший розділ новели виконує функцію експозиції, вона ознайомлює читача з долею героя: тут подано портрет Івана Дідуха й авторські екскурси в його біографію. Після десятирічної служби у війську Іван повертається в село і стає ґаздою на залишеному в спадпіину кам'янистому горбі. Люди пам'ятають Івана у вічній виснажливій праці на цьому горбі. Наступні шість розділів - епізоди сповіді Дідуха про своє життя перед запрошеним на прощальний обід селом. Одним із найяскравіших засобів індивідуалізації головного героя є його монологи, у яких домінує образ горба, на якому Іван поставив собі й дружині хрест. Образ хреста символізує тяжку, каторжну працю селянина, а водночас трагедію його вимушеної розлуки з рідною землею.

Проблематика "Камінний хрест"

Через вужчу, конкретно-історичну проблему еміграції автор розкриває у творі й значно ширшу, вічну проблему екології буття.

Попри непосильну працю, Іван був щасливим. Адже почувався часткою рідної землі, її господарем, бо доглядав, оживляв її. Так само, як кинутий у ставок камінь; тривожить усе середовище, так Іван із конем і возом при праці "лишали за собою сліди коліс, копит і широчезних п'ят Іванових", зрушуючи довкілля, бо "придорожнє зілля і бадилля гойдалося, вихолітувалося на всі боки за возом і скидало росу на ті сліди". Важливо піе й те, що колеса, кінські копита і п'яти Івана творять єдність своїм експресивним рухом, залишаючи сліди. А цей злитий єдністю рух, викликавши рух оточення, сполучається з ним у цілість, бо, увійшовши в гармонію з ходом копит, коліс і ніг, зілля скидає на них росу.

Єдність із землею і космосом викликана динамічно-експресивною, але й дуже важкою працею Івана Дідуха. Не випадково його тінь на горбі в промінні призахідного сонця виглядає як тінь велетня. Саме Іванова експресія, що є його працею, спонукає горб до праці ("Ото-с ні, небоже, зібгав у дугу! Але доки мі ноги носє, то мус родити хліб!"), зрушує, тривожить землю, бо його тінь просувається далеко по нивах і заслоняє їм сонце. Іван - велетень, бо оживляє, орухомлює, скермовує все довкола й об'єднує його в одну нерозривну цілість, тобто точно виконує головну, покладену Богом на людину місію співтворця Всесвіту.

Знеможена працею, пригнута до землі {"як би два залізні краки стягали тулуб до ніг"), постать Івана не вирізняється фізичною силою чи красою, навпаки, вона потворна. Проте письменник у негарному розкриває гарне - красу експресивного руху життя всього світу. Іван при праці також зображений засобом з арсеналу потворного: він уподібнений до коня, якого звичайно б'ють, аби той тягнув віз угору. Отож й "Івана як коли би хто буком по чолі тріснув, така велика жила напухала йому на чолі". Кінь же своїм виглядом при роботі розкриває причину, чому Дідух мусить так тяжко працювати на хліб щоденний: "Згори кінь виглядав, як би Іван його повісив на шильнику за якусь велику провину". Це - виразний натяк на первородний гріх перших людей. Пригадаймо сказане Творцем Адамові при вигнанні того з раю: "Проклята земля через тебе. В тяжкім труді живитимешся з неї по всі дні життя твого. Терня й будяки буде вона тобі родити... в поті лиця твого їстимеш хліб твій, доки не вернешся в землю, що з неї тебе взято" (Буття, 3: 17-19). Будяк, який вп'явся в Іванову ногу, є виразом прокляття землі через людський гріх.

Отож потворне, як бачимо, виконує в новелі кілька функцій:

1) допомагає виявити об'єднаний у цілість колорит справжнього життя (де переплетене і гарне, і бридке);

2) натякає на причину людських страждань на землі;

3) глибше розкриває красу людського існування, яка можлива тільки в єдності з усім довколишнім світом.

Тут зростається естетично відворотне з духовно прекрасним, бо лише відчуття єдності з космосом, рідною землею й близькими людьми (родиною) наповнювало змістом Іванове життя, давало йому радість і щастя. Він полюбив свою тяжку працю і свій горб, із якого зробив родюче поле. Виїзд на чужину розірвав у його душі цей зв'язок із довколишнім світом. Іванові здається, що він "каменіе". У Стефаника образ каменя часто означає омертвіння душі. Значить, і Дідух втрачає своє духовне життя, тому "одна сльоза котиться по лиці, як перла по скалі". Перлини завжди білі, а все "біле" чи "срібне" виражає у творчості Стефаника чистоту душі. Перлина, що котиться по скелі, - це символ того духовного життя Івана, яке тепер котиться по мертвому камені. Очевидно, ідеться про загибель тієї духовності, котра зв'язувала героя з рідною землею.

Дідух і його родина відчувають майбутню кризу-муку безуспішної боротьби всіх емігрантів за збереження своєї духовної ідентичності. Це передчуття викликає страшний біль. Автор матеріалізує його в такому образі: "Ціла хата заридала, як би хмара плачу, що нависла над селом, пірвалася". Тут хата Дідухів утрачає властивості реального об'єкта й перетворюється на знак суб'єктивного душевного стану родини. Дослідники експресіонізму називають такий прийом "дереалізацією", тобто нищенням зовнішнього вигляду реальних речей із метою перетворити їх на знаряддя зматеріалізування внутрішнього світу, невидимого й неприступного для нас, аби винести його сутність на поверхню видимого.

За мотивами цього твору видатний режисер Леонід Осика в 1968 р. на Київській кіностудії імені О. Довженка зняв фільм "Камінний хрест", який увійшов у скарбницю найвизначніших українських кіношедеврів.
Аналіз "Камінний хрест" Стефаника можна доповнювати в коментарях, якщо якесь питання не розкрито, так ви допоможете іншим учням.

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз "Камінний хрест"

# data[].attributes.attachment_link.description
"Камінний хрест" - твір Стефаника, присвячений темі еміграції. В основу новели покладено реальний 'факт: Штефан Дідух (у творі Іван), односелець Стефаника, емігруючи до Канади, ставить на своїй нивці кам'яний хрест (який, до речі, і донині стоїть у Русові). У трагедії героя твору по краплі зібрано горе тисяч емігрантів, долею яких переймався письменник.

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник (1871-1936). Завдання в тестовій формі. Українська література. Підготовка до ЗНО (зовнішнього незалежного оцінювання)

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Стефаник (1871-1936). Завдання в тестовій формі. Українська література. Підготовка до ЗНО (зовнішнього незалежного оцінювання) Народився в с. Русові, що на Івано-Франківщииі, у родині заможного селянина, там же й помер. Письменник, майстер психологічної новели. Найвідоміші твори: новели "Новина", "Камінний хрест", "Катруся", "Палій". Новела "Камінний хрест" (1900) Літературний рід новели "Камінний хрест": епос.

# data[].attributes.attachment_link.title
♦ Василь Семенович Стефаник ♦

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
василь стефаник 'камінний хрест' - пройти онлайн тест

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник 'Камінний хрест' - Пройти онлайн тест

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Стефаник 'Камінний хрест' - Пройти онлайн тест

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник.Невигадані історії.

# data[].attributes.headline
Василь Стефаник | Тес

# data[].attributes.body
Василь Стефаник | Тести для самоперевірки

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська література. Теорія літератури. Готуймося до іспиту та ЗНО з української літератури.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Тести для самоперевірки Василь Стефаник
(1871 - 1936)

2. Який твір В. Стефаника розкриває тему еміграції галицького селянства'
А) "Камінний хрест";
Б) "Новина";
В) "Синя книжечка";
Г) "Сини".

7. Назвіть твір Василя Стефаника, фрагмент якого наведено:
" А ти, Мати Божа, будь мойов газдинев; ти з своїм сином посередині, коло тебе Андрій та Іван по боках... Ти дала сина одного, а я двох".
А) "Марія";
Б) "Сини";
В) "Камінний хрест";
Г) "Новина";
Д) "Вона - земля"?

12. Установіть відповідність між цитатою і назвою твору Василя Стефаника:
1) " А всього маєтку лишив йому тато букату горба, щонайвищого і щонайгіршого над усе сільське поле. На тім горбі копали жінки пісок, і зівав він ярами та печерами під небеса, як страшний велетень. Ніхто не орав його і не сіяв, і межі ніякої на нім не було. Лиш один Іван узявся свою пайку копати і сіяти".
2) " Старий пес, все лютий, але молоді коні ще міцно тримає, богатир, іззамолоду добре годований, та втратив обох синів і відтогди все кричить і на полі, і в селі".
3) " Її стодоли пусті, комора без дверей, порожня, хата - гола, а замки від скринь ржавіють попід ноги".
4) " Мучився Гриць цілі два роки сам із дрібними дітьми. Ніхто за нього не знав, як він жиє, що діє... ".

1 В

2-А

3-В

4-Г

5-Г

6-А

7-Б

8-Д

9-Б

10-Г

11

12

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Корнєйко Наталія

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник | Тести для самоперевірки

# data[].attributes.attachment_link.description
Тести для самоперевірки Василь Стефаник (1871 - 1936) 1. Майстром якого літературного жанру вважається Василь Стефаник? А) Соціально-психологічного роману; Б) соціально-психологічної повісті; В) соціально-психологічної новели; Г) соціально-психологічної драми. 2. Який твір В. Стефаника розкриває тему еміграції галицького селянства' А) "Камінний хрест"; Б) "Новина"; В) "Синя книжечка"; Г) "Сини". 3.

# data[].attributes.attachment_link.title
В.С. Стефаник. Камінний хрест [Підготовка до ЗНО з української літератури]

# data[].attributes.headline
Новела злодій

# data[].attributes.subject
Новела злодій

# data[].attributes.attachment_link.title
Новела "Злодій" - Василь Стефаник / "Zlodij" (Thief) by Vasyl Stefanyk

# data[].attributes.attachment_link.title
Фільм "Камінний хрест"

# data[].attributes.headline
Аналіз новели "Новина"

# data[].attributes.subject
Аналіз новели "Новина"

# data[].attributes.attachment_link.title
Аналіз новели "Новина" В. Стефаника

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Стефаник недаремно вважається майстром психологічної прози. Його твори приковують до себе увагу детальним зображенням найменших порухів людської душі. Яскравим прикладом цього слугує твір "Новина"

# data[].attributes.headline
Аудіокнига Камінний хрест

# data[].attributes.subject
Аудіокнига Камінний хрест

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник. Камінний хрест (Аудіокнига)

# data[].attributes.body
ХРОНОЛОГІЧНА ТАБЛИЦЯ ВАСИЛЬ СТЕФАНИК

# data[].attributes.body
Творчість Василя Стефаника

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Народився Василь Семенович Стефаник 14 травня 1871р. в с. Русові (тепер Снятинського району Івано-Франківської області) в сім'ї заможного селянина.

1883р. Стефаник вступає до польської гімназії в Коломиї, де з четвертого класу бере участь у роботі гуртка гімназичної молоді. Учасники гуртка вели громадсько-культурну роботу серед селян (зокрема, організовували читальні).

Стефаник-гімназист починає пробувати сили в літературі. Зі своїх перших творів Стефаник опублікував без підпису лише один вірш. У співавторстві з Мартовичем написав два оповідання: "Нечитальник" (1888) та "Лумера" (1889).

У 1890р. Стефаник у зв'язку із звинуваченням в нелегальній громадсько-культурній роботі змушений був залишити навчання в Коломиї і продовжити його в Дрогобицькій гімназії. Там він брав участь у громадському житті, став членом таємного гуртка молоді, особисто познайомився з Франком, з яким потім підтримував дружні зв'язки.

Після закінчення гімназії (1892) Стефаник вступає на медичний факультет Краківського університету. Однак, за визнанням письменника, з тією медициною "вийшло діло без пуття". Замість студіювання медицини він поринає у літературне і громадське життя Кракова. Тут існувало товариство студентів-українців "Академічна громада". Більшість студентів, які належали до нього, тягнулися до радикальної партії. До них приєднався і Стефаник. У студентські роки він особливо багато читає, пильно стежить за сучасною літературою, зближується з польськими письменниками.

Стефаник-студент бере активну участь у громадському житті рідного Покуття, розширює творчі контакти з українськими періодичними виданнями, активізує свою діяльність як публіцист. Після опублікування в 1890р. першої статті - "Жолудки наших робітних людей і читальні" - він у 1893 - 1899 рр. пише і друкує в органах радикальної партії "Народ", "Хлібороб", "Громадський голос" та "Літературно-науковому віснику" ряд статей: "Віче хлопів мазурських у Кракові", "Мазурське віче у Ржешові", "Мужики і вистава", "Польські соціалісти як реставратори Польщі od morza do morza", "Книжка за мужицький харч", "Молоді попи", "Для дітей", "Поети і інтелігенція".

1896-1897 рр. - час особливо напружених шукань Стефаника. Намагання його відійти від застарілої, як йому здавалося, описово-оповідної манери своїх попередників на перших порах пов'язувалося з модерністичною абстрактно-символічною поетикою. У 1896-1897 рр. він пише ряд поезій у прозі і пробує видати їх окремою книжкою під заголовком "З осені". Та підготовлена книжка не зацікавила видавців, і письменник знищив рукопис. Кілька поезій у прозі, що лишилися в архівах друзів Стефаника, були опубліковані вже після його смерті ("Амбіції", "Чарівник", "Ользі присвячую", "У воздухах плавають ліси", "Городчик до бога ридав", "Вночі" та ін.).

1897р. у чернівецькій газеті "Праця" побачили світ перші реалістичні новели Стефаника - "Виводили з села", "Лист", "Побожна", "В корчмі", "Стратився", "Синя книжечка", "Сама-саміська", які привернули увагу літературної громадськості художньою новизною, глибоким та оригінальним трактуванням тем з життя села. Проте не всі відразу зрозуміли і сприйняли нову оригінальну манеру Стефаника. Коли невдовзі письменник надіслав нові новели - "Вечірня година", "З міста йдучи", "Засідання" - в "Літературно-науковий вісник", то у відповідь дістав лист-пораду, зміст якого зводився по суті до невизнання манери Стефаника. Це й викликало появу листа Стефаника від 11 березня 1898р. до "Літературно-наукового вісника", адресованого фактично О. Маковею. Він являє собою своєрідне літературне кредо Стефаника, його справді новаторську ідейно-естетичну програму.

Перша збірка новел - "Синя книжечка", яка вийшла у світ 1899р. у Чернівцях, принесла Стефаникові загальне визнання, була зустрінута захопленими відгуками найбільших літературних авторитетів, серед яких, крім І. Франка, були Леся Українка, М. Коцюбинський, О. Кобилянська, стала помітною віхою в розвитку української прози. Автор "Синьої книжечки" звернув на себе увагу насамперед показом трагедії селянства.

Новели "Катруся" і "Новина" належать до найбільш вражаючих силою художньої правди творів Стефаника. Вони стоять поряд з такими пізнішими його шедеврами, як "Кленові листки", "Діточа пригода", "Мати" та ін. Майстерно змальовано в цих творах трагічні людські долі. Героїчний склад художнього мислення Бетховена, невід'ємною ознакою якого є вражаюча масштабність почуттів, думок, картин, можна впізнати в окремих новелах Стефаника ("Сини", "Марія"). У листі до редакції "Плужанина" від 1 серпня 1927р. Стефаник, заперечуючи трактування його як "поета загибаючого села", зазначав: "Я писав тому, щоби струни душі нашого селянина так кріпко настроїти і натягнути, щоби з того вийшла велика музика Бетховена. Це мені вдалося, а решта - це література".

У 1900р. вийшла друга збірка Стефаника - "Камінний хрест", яку також було сприйнято як визначну літературну подію. Для другої збірки Стефаника характерне посилення громадянського пафосу (завдяки таким творам, як "Камінний хрест", "Засідання", "Лист", "Підпис"). У другій збірці головне місце займає тема, що хвилювала письменника протягом усього творчого життя, - одинока старість, трагедія зайвих ротів у бідних селянських родинах. Цій темі цілком присвячені твори із "Синьої книжечки" ("Сама-саміська", "Ангел", "Осінь", "Школа"), новели зі збірок "Камінний хрест" ("Святий вечір", "Діти"), "Дорога" ("Сніп", "Вістуни", "Озимина"). Цікавить Стефаника вона й у другий період творчості, хоч уже в іншому плані ("Сини", "Дід Гриць", "Роса", "Межа").

1901р. вийшла в світ третя збірка новел Стефаника - "Дорога", яка становила новий крок у розвитку його провідних ідейно-художніх принципів. Це наявне у своєрідній поетичній біографії Стефаника "Дорога" та роком раніше написаній ліричній сповіді "Confiteor", що в переробленому вигляді була надрукована під назвою "Моє слово". У збірці переважають новели безсюжетні, лірично-емоційного плану ("Давнина", "Вістуни", "Май", "Сон", "Озимина", "Злодій", "Палій", "Кленові листки", "Похорон").

Тема матері і дитини, жертовності материнської, батьківської любові з'являється в Стефаника у життєвому переплетінні з іншими темами ще в збірці "Синя книжечка" ("Мамин синок", "Катруся", "Новина"). Наявна вона й у збірці "Камінний хрест". У "Літературно-науковому віснику" за 1900р. український читач відкрив для себе Стефаникову новелу "Кленові листки", яка стала окрасою збірки "Дорога".

1905р. вийшла в світ четверта збірка письменника - "Моє слово". В ній уперше була надрукована новела "Суд", яка завершує перший період творчості Стефаника.

У пору імперіалістичної війни і великих соціальних потрясінь, розпаду Австро-Угорської імперії і народження Радянської країни Стефаник знову береться за перо новеліста. Почався другий період його творчості, не такий інтенсивний, як перший, але з чималими здобутками. Хронологічним початком цього періоду можна вважати новелу "Діточа пригода" (написана восени 1916р., а опублікована на початку 1917р.).

1916р. Стефаник пише новелу "Марія", яку присвячує пам'яті Франка. За "Марією" письменник публікує шість новел, які разом із двома названими творами другого періоду ("Діточа пригода" і "Марія") склали п'яту збірку - "Вона - земля", видану 1926р.

У 1927-1933 рр. Стефаник опублікував ще більше десяти новел.

В останні роки життя Стефаник пише також автобіографічні новели, белетризовані спогади. До них належать такі твори, як "Нитка", "Браття", "Серце", "Вовчиця", "Слава йсу", "Людмила", "Каменярі".

У роки перебування Західної України під владою Польщі Стефаник жив майже безвиїзне в с. Русів, де й писав останні твори у вільну від хліборобської праці хвилину.

До самої смерті не полишало Стефаника бажання "сказати людям щось таке сильне і гарне, що такого їм ніхто не сказав ще". І на його долю випало найбільше для художника щастя - він сказав те, що хотів, і сказав так, як хотів.

Використана література:

"Електронна бібліотека української літератури для школярів".

# data[].attributes.attachment_link.title
Творчість Василя Стефаника

# data[].attributes.attachment_link.description
Народився Василь Семенович Стефаник 14 травня 1871р. в с. Русові (тепер Снятинського району Івано-Франківської області) в сім'ї заможного селянина. 1883р. Стефаник вступає до польської гімназії в Коломиї, де з четвертого класу бере участь у роботі гуртка гімназичної молоді. Учасники гуртка вели громадсько-культурну роботу серед селян (зокрема, організовували читальні).

# data[].attributes.headline
Повні тексти творів письменника

# data[].attributes.subject
Повні тексти творів письменника

# data[].attributes.attachment_link.title
Стефаник Василь - повні тексти творів

# data[].attributes.attachment_link.description
Стефаник Василь Семенович - перелік повних текстів творів, що можна прочитати та завантажити в бібліотеці УкрЛіб

# data[].attributes.body
Значення творчості В. Стефаника

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
значення творчості

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
в. стефаника

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
василь семенович стефаник

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
літературний процес

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зовнішнє незалежне оцінвання

# data[].attributes.attachment_link.title
Значення творчості В. Стефаника - Василь Семенович Стефаник - ЛІТЕРАТУРНИЙ ПРОЦЕС кінця XIX - початку XX сторіччя - Українська література підготовка до ЗНО

# data[].attributes.attachment_link.description
Значення творчості В. Стефаника - Василь Семенович Стефаник - ЛІТЕРАТУРНИЙ ПРОЦЕС кінця XIX - початку XX сторіччя - зовнішнє незалежне оцінвання з української літератури - Українська література підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання

# data[].attributes.headline
Василь Стефаник родом з козаків

# data[].attributes.subject
Василь Стефаник родом з козаків

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ступивши на мальовниче подвір'я меморіального музею у селі Русів на Івано-Франківщині, щось в душі з трепетом обривається: ось де творив свої талановиті новели неповторний і самобутній письменник Василь Стефаник! Стефаникове обійстя, як і зрештою саме село, настільки гарне, наче написана картина, від якої не можна відвести очей. Обабіч охайного будиночка і ставочок, і балочка, і сад - все в смарагдовій зелені. Мабуть, тут навіть природа допомагала письменнику віднаходити найкращі слова, аби змалювати життя покутських селян, бо саме про них і писав. Вже 75 літ як він помер, а новеліста такого рівня українська земля не народила й досі. 14 травня виповнюється 140 років від дня його народження. Дитину продали, щоб вберегти від смерті
Народився Василь Стефаник у Русові, де й прожив останні 26 років до своєї кончини. Його батько був багатим селянином. Але Стефаники не тутешні - прапрадід письменника був запорізьким козаком. Його син Теодор закупив у Русові землю, збудував хату, одружився. Та усі хлопчики, що народжувалися, помирали. Коли на початку XIX століття народився Лука, мати, боячись, щоб він не помер, продала його через вікно, а викупила через двері, заплативши за дитину волом. Й донині Стефаників у селі кличуть Продановини (і про Василя казали: "А це Семена Продановиного син"). У цій хаті жив і Семен, Василя Стефаника батько. Та в 1911 році під час пожежі все згоріло. Друга дружина Семена врятувала лише подушку, в якій, як виявилося, були зашиті гроші. За них Семен побудував кращий будинок, на якому тепер є меморіальна дошка про те, що тут народився відомий письменник.
Батько хотів, аби син був вченою людиною, а тому без нарікань віддав його до Ягелонського (Краківського) університету, найстарішого і найвідомішого у Європі, здобувати освіту доктора, хоча витрати на навчання були чималі. Семен тримав волів, яких возив спродувати до Відня. Повертаючись додому, заїжджав до сина у Краків і залишав йому гроші. Василь Стефаник завжди мав елегантний вигляд, одягався у найкращих кравців. Та робота доктора не лежала йому до душі, і він покинув навчання, перебравшись до Відня, де писав свої твори. Батько не підтримав сина у виборі і відмовився допомагати йому матеріально. Але мати, яка так віддано любила свого Василя, знаходила спосіб, щоб йому допомогти. Вона йшла до Семенового брата Івана і просила, аби той переніс до себе частину збіжжя. Брат ніколи не відмовляв і тримав це в таємниці, бо Оксану, добру душею жінку, рідня і прислуга дуже любили. А згодом Іван приходив до Семена і запитував, чи той, бува, не продасть збіжжя. Вантажив на його підводу його ж збіжжя і віз на базар. Виручені гроші приносив братовій.

Камінний хрест і досі нагадує про Степана Дідуха
Довго Василь не приїжджав до батька, не спілкувався з ним - після смерті матері образився, що той до року одружився. Аж 1908 року, коли його обрали послом до австрійського парламенту (був ним 10 років, до речі, платня Стефаника, як депутата, була більшою, ніж польського міністра), він навідався до своєї хати. Його дружина Ольга Гаморак, дочка священика Кирила, надзвичайно прогресивного чоловіка, була з сусіднього села. Стефаник жив деякий час у тестя. А у 1910 році батько купив йому вісім моргів землі (трохи більше п'яти гектарів) на тому кутку, який так подобався синові у Русові. Допоміг і ліс звести.
Стефаникова хата, якій уже сто літ, збереглася до цього часу в гарному вигляді. Оцинкована покрівля виблискує й донині. Нема тут лише стайні для коней і корів та стодоли - під час колективізації їх за день розібрали і забрали до колгоспу. А частина саду й досі плодоносить. Навіть ніколи не могла уявити, що їстиму черешні, посаджені самим Стефаником!
Із північного боку, якщо вийти на галерію (так тут називають відкритий ганок), видно навіть камінний хрест! Той самий хрест, який поставив Степан Дідух (Іван - герой "Камінного Хреста"), коли від'їжджав до Америки шукати щастя для своєї родини.
А ще з галерії видніється село Торговиця, куди Стефаник не раз ходив до свого друга письменника Леся Мартовича. Він любив тут влітку сидіти на лавці й милуватися краєвидами. А взимку - на кухні біля пічки, де приймав усіх селян з їхніми радощами і болями. До нього вони тягнулися звідусіль, як до свого парламентаря від Галичини в Австрійському парламенті (обирався від Городенківського повіту і частини Тернопільщини) і до людини, яка розуміла і могла дати мудру раду.
А в побуті Василь Стефаник був вимогливим і до себе, і до рідних. Обідали усі о першій годині і не пізніше, якщо ввечері хлопці запізнювалися на вечерю, то кухарка не мала права потім їх годувати. Дуже був акуратним, а тому любив порядок. Коли треба було білити у хаті чи щось підремонтувати, від'їздив до Снятина, а жінки, які збиралися до цієї роботи, за день усе робили й наводили лад. Ввечері письменник повертався у чисту хату, яка й зараз вражає своїм комфортом.
Меблі збереглися, є й ті, які дружина привезла як придане. В кабінеті усе так, як було при його житті. Середній син Кирило був директором від часу створення музею 18 травня 1941 року аж до 1987 і добре знав, як усе було при батькові. Навіть умивальник стояв у кабінеті: спеціально облаштована миска з ковшичком для води і місцем для рушничка. Діти часто зранку бачили в кабінеті батька встелену папером підлогу - це були ті листки з написаним, що не подобалося письменнику. В цій хаті, здається, й досі витає Стефаників дух...
Могила письменника на пагорбі старого кладовища. Поруч поховані найстарша сестра, мама, батько і дружина середнього сина. У Василя Стефаника було три сини. Найстарший Семен - довголітній голова Львівського облвиконкому. Вийшовши на пенсію, працював директором музею Франка у Львові, похований на Личаківському кладовищі. Середущий Кирило був директором музею Стефаника, похований неподалік батька. Наймолодший син Стефаника - Юрій, покинув Русів 1944 року і проживав в Канаді у Едмонтоні. Помер 1985 року, а через рік дружина за його заповітом привезла прах до Русова. Юрій просив розсіяти попіл по балці - горб, який оточує хату з півдня. Та родина вирішила, що краще, коли спочиватиме на певному місці біля батька. Правнуки Олеся і Василь Стефаники приїздять до прадідівської хати, допомагають її підтримувати, висадили тут новий сад.
Це прикарпатське село Русів, де народився великий Майстер слова - не лише мальовнича частинка України, а й гордість українців!
Ольга ЖАРЧИНСЬКА,
Івано-Франківська область

# data[].attributes.attachment_link.title
Великий галицький новеліст Василь Стефаник родом з козаків

# data[].attributes.attachment_link.description
Ступивши на мальовниче подвір'я меморіального музею у селі Русів на Івано-Франківщині, щось в душі з трепетом обривається: ось де творив свої талановиті новели неповторний і самобутній письменник Василь Стефаник! Стефаникове обійстя, як і зрештою саме село, настільки гарне, наче написана картина, від якої не можна відвести очей.

# data[].attributes.headline
Камінний Хрест (1968) [Екранізація новел Василя Стефаника]

# data[].attributes.subject
Камінний Хрест (1968) [Екранізація новел Василя Стефаника]

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аудіокнига.UA

# data[].attributes.attachment_link.title
Камінний Хрест (1968) [Екранізація новел Василя Стефаника]

# data[].attributes.attachment_link.description
Жанр: драма Країна: Україна/УРСР Кінокомпанія: Кіностудія ім. О. Довженка Режисер: Леонід Осика Актори: Данило Ільченко, Борислав Брондуков, Костянтин Степанков, Василь Симчич, Катерина Матейко, Борис Савченко, Іван Миколайчук, Антоніна Лефтій, Олексій Атаманюк За мотивами новел Василя Стефаника "Камінний хрест" та "Злодій"; про трагічну долю галицького селянина Івана Дідуха, який вимушений на старості літ покинути свою вбогу землю і вирушити з дітьми на чужину в пошуках примарного щастя.

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про письменника

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про письменника

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Василь Стефаник цікаві факти з життя (біографії) українського письменника Ви дізнаєтесь в цій статті.

Цікаві факти про Василя Стефаника

Стефаник Василь (1871-1936) - український письменник, майстер експресіоністичної новели, громадський діяч, політик.

Народився в селі Русів в сім'ї заможного селянина. Батьки грошей на освіту сина не шкодували. Навчався у Русівській початковій школі (з 1878), Снятинській міській школі (з 1880), потім у польських гімназіях у Коломиї (з 1883 року) та Дрогобичі (з 1891). Там зазнав чимало знущань і принижень.

У 1888 році знайомиться з К.Гамораком та його дочкою Ольгою, майбутньою дружиною.

1890-1892 був виключений з гімназії у Коломиї "за політику". Сьомий і восьмий клас закінчує у Дрогобичі, де знайомиться з І.Франком.

Навчався на медичному факультеті Ягеллонського університету в Кракові.

Коли мати померла, батько одружився вдруге - Василь Стефаник перестає спілкуватися з ним.

В 1904 році одружується з Ольгою Гаморак, живе з дружиною і синами у с. Стецеві, через 10 років дружина помирає.

В 1908 році селяни обирають його послом від радикальної партії до австрійського парламенту; 10 років перебуває у Відні, захищаючи селян.

Письменник тяжко хворіє, в 1930 році переніс частковий параліч. Здоров'я погіршується, трапляються часті серцеві напади, потім долучається ще запалення легенів. 1936 року Василь Стефаник помирає, його поховано в рідному селі.
Формування світогляду майбутнього письменника проходило поза стінами гімназії, бо, як згадує він в автобіографії, "гімназія, крім формального навчання і ворожого відношення до нас, українців-студентів, нічого нам не давала."

Розвиток трагічних подій в Радянській країні переконало письменника в тому, що більшовицько-сталінський тоталітарний режим ворожий народові, несе йому горе і страждання. dovidka.biz.ua Одержувати пенсію останній раз їздив Стефаник до Львова разом зі своїм сином Кирилом. Прийняв письменника консул, пожалівся, що польські газети розпочали поширювати інформацію голод в Україні. Попросив, щоб Стефаник написав спростування. Але Стефаник відмовився. В той момент у нього в квартирі ночувало два перебіжчика з України, вони йому розповіли, що дійсно в Україні зарз страшенний голод. Консул розгнівався і пригрозив, що Стефаника позбавлять пенсії. Відтоді письменник був позбавлений персональної пенсії.

Довідавшись, що уряд УРСР позбавив митця пенсії, митрополит А.Шептицький назначив йому точно таку ж пенсію. Стефаник попросив касира, щоб той видав йому назначену суму дрібними монетами. Касир це зробив. З великою торбою копійок письменник прийшов і роздав всю свою пенсію, до єдиного гроша, бідним і просив помолитися за упокій душ жертв голодомору на Україні 1933 року...
Сподіваємося, що з цієї статті Ви дізналися щось цікаве про Василя Стефаника.
Автор: J. G. (Джей Джи) У рубриці: Цікаві факти про відомих людей

# data[].attributes.attachment_link.title
Василь Стефаник цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.description
Василь Стефаник цікаві факти з життя (біографії) українського письменника Ви дізнаєтесь в цій статті. Стефаник Василь (1871-1936) - український письменник, майстер експресіоністичної новели, громадський діяч, політик. Народився в селі Русів в сім'ї заможного селянина. Батьки грошей на освіту сина не шкодували.

# data[].attributes.headline
Загальні відомості

# data[].attributes.subject
Загальні відомості

# data[].attributes.attachment_link.title
Стефаник Василь Семенович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
У пору імперіалістичної війни й великих соціальних потрясінь, розпаду Австро-Угорської імперії і народження Радянської країни Стефаник знову береться за перо новеліста. Почався другий період його творчості, не такий інтенсивний, як перший, але з чималими здобутками. Хронологічним початком цього періоду можна вважати новелу "Діточа пригода" (написана восени 1916 р., а опублікована на початку 1917 р.).

# data[].attributes.body
«Новели» Василя Стефаника (Аудіо)

# data[].attributes.attachment_link.title
"Новели" Василя Стефаника (Аудіо) | Рідна країна

# data[].attributes.attachment_link.description
За сприяння народних депутатів України Степана Давимуки та Дмитра Шлемка побало світ аудіовидання "Новели" Василя Стефаника", яке було підготоване до 140-річчя з дня народження видатного письменника (виповнилося у травні 2011 р.).