# data[].attributes.body
-velkoměsto, město, vesnice, samota, usedlost, farma

# data[].attributes.headline
Faktory vycházející z podmínek prostředí

# data[].attributes.subject
Faktory vycházející z podmínek prostředí

# data[].attributes.body
-sociální, kulturní, enviromentální, právní, ekonomické

# data[].attributes.body
Vlastnosti osobnosti(konformnost, pohodlnost, místo kontroly), hodnoty(stupnice hodnot, konzumerismus), postoje, životní styl(dobrovolná skromnost) - enviromentální chování ovlivňují často neuvědomovaně.

# data[].attributes.headline
Faktory osobního vztahu jedince k přírodě

# data[].attributes.subject
Faktory osobního vztahu jedince k přírodě

# data[].attributes.body
Enviromentální potřeby a postoje a duševní možnosti a schopnosti. Dobrý vztah k přírodě napomáhá, ale není zárukou šetrného chování k přírodě.

# data[].attributes.body
-aktivity v přírodě, chatařství, chalupářství, stěhování se z města, myslivost, Klub českých turistů

# data[].attributes.body
-skauting, Woodcraft, jak přežít v divočině

# data[].attributes.body
-umění, poutnictví, bioregionalismus, geomancie

# data[].attributes.body
-ekologický aktivismus, enviromentalismus

# data[].attributes.body
-jak konkrétní člověk o přírodě smýšlí

# data[].attributes.headline
Člověk má nutkání být co nejvíce s přírodou.

# data[].attributes.subject
Člověk má nutkání být co nejvíce s přírodou.

# data[].attributes.body
Bez kontaktu je neklidný a nesoustředěný.

# data[].attributes.headline
Člověk má nízkou potřebu kontaktu s přírodou

# data[].attributes.subject
Člověk má nízkou potřebu kontaktu s přírodou

# data[].attributes.body
Je lhostejný vůči pobytu v přírodě.

# data[].attributes.headline
Člověk je tělesně, emočně i intelektově vybavený na pobyt v přírodě. 

# data[].attributes.subject
Člověk je tělesně, emočně i intelektově vybavený na pobyt v přírodě. 

# data[].attributes.body
Je klidný a uvolněný.

# data[].attributes.headline
Člověk není adaptovaný na pobyt v přírodě. 

# data[].attributes.subject
Člověk není adaptovaný na pobyt v přírodě. 

# data[].attributes.body
Je stresovaný, má nepříjemné pocity.

# data[].attributes.headline
Člověk je vnímavý a všímavý k okolní přírodě.

# data[].attributes.subject
Člověk je vnímavý a všímavý k okolní přírodě.

# data[].attributes.body
Z přírody čerpá mnoho podnětů, je pozorný.

# data[].attributes.body
Vybavuje si málo detailů, myšlenky a pocity vedou jinam.

# data[].attributes.headline
Člověk je motivovaný pro ochranu přírody.

# data[].attributes.subject
Člověk je motivovaný pro ochranu přírody.

# data[].attributes.body
Je uvědomělý, proenviromentální.

# data[].attributes.body
Vymezuje se, poškozuje životní prostředí.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jan Krajhanzl | |

Foto: © Jan Krajhanzl
Dělal jsem si malou rešerši, kolik času trávíme venku a jak se to mění: Dnešní děti tráví volnou hrou venku přibližně 2x až 4x méně času než generace jejich rodičů před 25-30 lety.
Průměrné americké děcko tráví spontánní hrou někde venku (na ulici, v parku, v přírodě) přibližně PŮL HODINY TÝDNĚ. Americká akademie pediatrů upozorňuje, že děti potřebují pro svůj zdravý vývoj alespoň JEDNU HODINU DENNĚ. Průměrné dítě je tedy venku 7 % z množství času, který pro své zdraví potřebuje.

Pokud sledujeme návštěvnost v přírodních rezervacích a národních parcích, vidíme v souhrnu celosvětový trend, že návštěvnost parků klesá (rodiny navštěvují parky přibližně o 20 % méně než v polovině osmdesátých let). Statistické analýzy vývoje návštěvnosti přitom ukázaly, že je zde úzká vazba mezi poklesem návštěvnosti a časem, který lidé tráví u televizí, počítačů, herních konzolí, v kině apod. (a také cenou benzínu, což je praktický a pochopitelný důvod). Čím více času tedy lidé tráví ve virtuálním světě, tím méně vyhledávají kontakt s divočinou.

Přitom čas, který děti tráví ve světě médií (TV, DVD, počítače, herní konzole, mp3 přehrávače, mobilní telefony, tablety), výrazně roste: v roce 2004 to bylo kolem 44 hodin týdně, v roce 2009 už 54 hodin týdně (srv. s půl hodinou volné hry venku!). Pokud vezmeme v úvahu, že děti vstřebávají čím dál víc virtuálních podnětů současně (chatování na FB + mp3 na uších apod.), dostáváme se k tomu, že děti zkonzumují 75 HODIN mediálních podnětů TÝDNĚ, tedy 10 hod. 45 min. denně.

Prozatím můžu čerpat z amerických, britských a mezinárodních studií, české bohužel nejsou k dispozici. Ačkoliv věřím, že v České republice je situace o něco lepší, ty trendy mi přijdou jasné.

Jak citovat tento článek

KRAJHANZL, Jan. Děti jsou venku méně, než potřebují ke zdravému vývoji. Český portál ekopsychologie [online] 15. 4. 2021. Dostupné z: http://www.ekopsychologie.cz/citarna/blogy/deti-jsou-venku-mene/

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Adaptic, s. r. o. - Internetová řešení podle vašich potřeb; www.adaptic.cz

# data[].attributes.attachment_link.title
Děti jsou venku méně, než potřebují ke zdravému vývoji

# data[].attributes.attachment_link.description
Jan Krajhanzl | | Foto: © Jan Krajhanzl Dělal jsem si malou rešerši, kolik času trávíme venku a jak se to mění: Dnešní děti tráví volnou hrou venku přibližně 2x až 4x méně času než generace jejich rodičů před 25-30 lety. Průměrné americké děcko tráví spontánní hrou někde venku (na ulici, v parku, v přírodě) přibližně PŮL HODINY TÝDNĚ.

# data[].attributes.headline
Děti potřebují pro svoji hru přirozené venkovní prostředí

# data[].attributes.subject
Děti potřebují pro svoji hru přirozené venkovní prostředí

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Foto:
L-ines / flickr.com (Creative Commons)
Jedním z negativních rysů dnešního životního stylu je, že lidé tráví většinu svého volného času i pracovní doby v místnostech a pobyt ve venkovním přírodním prostředí značně omezují. Tato neustále se prohlubující negativní tendence může vážným způsobem ohrozit nastupující generace a jejich zdravý vývoj.
Odborníci soudí, že nedostatečný styk dětí s přirozeným přírodním světem má řadu negativních dopadů na jejich tělesný i duševní vývoj. Je nesporné, že děti, které jsou od nejranějšího věku uzavřené v místnostech, mají méně rozvinuté pohybové schopnosti, chybí jim praktická manuální zručnost a jsou náchylnější k různým onemocněním. Život v umělém prostředí má negativní dopad i na duševní sféru dítěte. Pro svůj zdravý vývoj dítě potřebuje, aby bylo obklopeno podněty, které by působily na všechny jeho smysly. Když však dítě sedí doma a sleduje „realitu" jen na televizní obrazovce (či dokonce jen monitoru počítače), působí na něj pouze vizuální a akustické podněty, které navíc může přijímat jen pasivní formou (chybí potřebná interakce), což je pro vytváření představy o reálném světě přece jen málo. Navíc, tyto vizuální a akustické informace, přestože mohou být velmi bohaté, neodpovídají tomu, jak svět ve skutečnosti vypadá a jak se akusticky projevuje - je to jen umělecký a technický obraz, který se nutně vyznačuje určitým zjednodušením a stylizací reality. Dítě si tak tvoří neúplný a zkreslený obraz vnější reality. A nakonec, prostředí, v kterém dítě vyrůstá, může do určité míry ovlivnit vývoj jeho představivosti, kreativity, emocionality i sociálního chování

Dětská hra v přirozeném prostředí

Pedagogové, psychologové i samotní rodiče již dávno vědí, jak je hra důležitá a potřebná pro vývoj dítěte. Není tomu ještě tak dávno, kdy si děti hrály převážně venku (samozřejmě s ohledem na počasí). Hra ve venkovním prostředí, které i ve městech obsahuje větší či menší množství přírodních prvků, ale zejména pak ve skutečném přírodním prostředí, umožňuje dětem postupnou integraci s celým světem živé i neživé přírody. Její absence je zřejmě jedním ze zdrojů odcizení současného městského člověka přírodě. Mnozí environmentálně orientovaní psychologové a další odborníci soudí, že řešení současných environmentálních problémů musí začít výchovou těch nejmenších. A nejlepší ekologickou výchovou je co možná nejčastější pobyt v přírodním prostředí od nejranějšího věku.

Častý pobyt venku umožňuje dětem nejen poznání a pochopení přírody, což přirozeně není vůbec málo, ale přináší i další „zisky". Uveďme třeba výsledky týmu švédských vědců, který sledoval děti ze speciálních mateřských školek fungujících na principu „venku za každého počasí". Děti trávily maximum času venku - na zahradě a hřišti školky. Po několika letech se ukázalo, že tyto děti byly méně nemocné než jejich „normální" vrstevníci a jejich pohybové dovednosti byly lepší. Oproti dětem z běžných mateřských školek byly jejich hry kreativnější i daleko různorodější - byly tedy přínosnější pro jejich osobní vývoj, protože více rozvíjely představivost, emocionální cítění a sociální dovednosti. A nakonec, zisk z pobytu venku se projevil i v duševní sféře - děti disponovaly větší mentální výkonností, byly schopné se více koncentrovat než jejich ostatní vrstevníci, kteří venku tolik času netrávili.

Proč dnešní děti tráví venku daleko méně času než děti předchozích generací?

V dnešních městech existuje určitý okruh objektivních i subjektivních zábran vedoucích k tomu, že děti jsou nuceny trávit svůj volný čas převážně v místnostech. Mizí vhodné prostředí pro hru. Ubývá volného prostoru a zároveň pobyt venku může být i do jisté míry nebezpečný. Jedná se jednak o zvýšený dopravní provoz a rizika, které pro děti z této skutečnosti vyplývají. Pak je tu smog, který je pro dětský organismus obzvlášť škodlivý. Rodiče a vychovatelé mají proto velké obavy z možného zranění, nezdravého prostředí, nečistoty a infekce. V některých městech k tomu přistupuje i pouliční kriminalita. To jsou hlavní, převážně objektivní faktory bránící tomu, aby si děti hrály více venku. K tomu pak přistupují faktory subjektivní, například obliba činností, které se nemohou odehrávat venku. Dnes je to zejména sledování televize a počítače (počítačové hry, Internet). Ukazuje se, že těmto zábavám propadají hlavně děti z výškových budov. Jít ven znamená překonat řadu pater, což představuje nejen prostorovou, ale i určitou psychologickou bariéru. Hra doma s počítačem sice zlepšuje počítačovou gramotnost, ale na druhé straně vede k sociální izolaci, která má přirozeně neblahé důsledky pro další vývoj dítěte.

Pedagogové, psychologové, sociologové, architekti, odborníci na ekologickou výchovu a pracovníci dalších oblastí z celého světa si dnes tento problém již uvědomují a snaží se hledat řešení. Jedním z nich je znovu vytvářet a budovat vhodná místa pro dětskou hru. Ukazuje se však, že i dobře míněné představy některých lidí mohou být dosti vzdálené tomu, co děti skutečně potřebují a chtějí.

Prostředí, které děti potřebují pro svoji hru

Podle dětských psychologů existuje několik základních typů prostředí, které děti potřebují pro svoji hru. Každý typ herního prostředí má v dětské hře určitý význam a je těžko zastupitelný. Na prvním místě je to přírodní prostředí. Až do doby poválečného stavebního boomu bylo i ve větších městech přirozené přírodní prostředí snadno dostupné. Pobyt a hra v tomto prostředí je pro děti nezbytná pro to, aby si udržely vlastní kontakt s přírodou, aby se naučily nejrůznějším dovednostem a rozvinuly určitou manuální zručnost. Dalším prostředím, které je neméně potřebné, je otevřený prostor. Jsou to různá prostranství, kde se děti mohou věnovat nejrůznějším pohybovým a sportovním aktivitám, jako je třeba běhání a míčové hry. Další prostředí, které je specifické pro města a větší obce, je prostor ulice. Prostor na ulici, před domem, je vhodný pro určité hry a navíc děti tak mohou být pod dohledem rodičů a dalších dospělých, což umožňuje zároveň potřebný sociálním kontakt se světem dospělých. Zcela specifickým prostorem je neorganizovaný prostor. Mohou to být zbořeniště domů, opuštěné zahrady, neužívané dvory a ohrady, kde se kupí různé vyřazené předměty. V takovém prostoru si děti mohou hrát zejména dobrodružné hry. Soudí se, že hry v tomto prostředí rozvíjí dětskou představivost. Je ovšem zřejmé, že dospělí příliš nerespektují potřebnost takovéhoto typu prostoru. Další ze specifických prostorů, které děti rovněž potřebují, je tajný prostor. Děti potřebují mít ke své hře také různá „tajná" místa, kam nemohou vstoupit dospělí či jiné, „cizí" děti. A nakonec, novodobá města nabízejí dětem prostor vybavený k dětské hře, tedy různá hřiště, která jsou vybavena různými konstrukcemi vhodnými pro dětskou hru (skluzavky, prolézačky, atd.). Pro všestranný vývoj dítěte jako zdravého tvora připraveného pro život v reálném venkovním prostředí je potřebné, aby všechny tyto typy prostředí ve městech existovaly. Tak tomu nakonec bylo po celou dobu existence města ve všech kulturních společnostech.

V novodobých velkoměstech, kde cena pozemků výrazně stoupá, je velký ekonomický tlak na využití každého volného místa. V posledních padesáti letech dochází prakticky ve všech technicky vyspělých zemí světa k postupnému úbytku prostředí, které bylo vhodné pro dětskou hru. Týká se to především měst, kde žije stále větší procento populace, avšak v mnoha zemích začíná být i na venkově zabírán dosud volný prostor v souvislosti s tím, jak vzrůstá tlak na intenzivnější využívání zemědělské půdy.

Potřeba vytvářet vhodné prostředí pro dětskou hru

Tam, kde se podaří prosadit určitý veřejný zájem, se budují parky a dětská hřiště.

Problém ale je, že dospělí nemají vždy dobrou představu, jaké prostředí dítě ve skutečnosti potřebuje pro svoji hru. I při dobře míněné snaze budovat dětská hřiště a parky a umožnit tak dětem v maximální míře pohyb venku, může docházet ke ne zcela vhodným řešením. To, co dnes dětem zejména v městech chybí, je neorganizovaný prostor, tajný prostor a prostor ulice. Ukazuje se, že to, co se zdá dospělým z jejich estetického hlediska jako ideální, dětem nemusí příliš vyhovovat. Architektura a plánování tedy musí mít lidský rozměr, v tomto případě tedy „dětský rozměr".

Problémem prostředí vhodného pro dětskou hru se dlouhodobě zabývá architekt R.C. Moore z USA. Během řady let pozorování dětské hry Moore nashromáždil důkazy pro to, že nevhodné prostředí, v kterém děti musí trávit svůj volný čas, vede i k negativnímu sociálnímu chování - agresivitě, hádkám a stálým dětským rvačkám. Nevhodné prostředí je zejména takové, které je zbaveno přírodních prvků - tedy různé dvory a hřiště se zpevněným povrchem, kde chybí zeleň. Při vytváření nových návrhů školních zahrad a hřišť se Moore zajímá především o to, co děti pro svoji hru potřebují a jakou strukturu má vlastně jejich dětské prostředí, v kterém se pohybují, a jaké přírodní či nepřírodní prvky jsou pro ně důležité. V organizuje projekty, v jejichž rámci se děti snaží poznat, pochopit a popsat prostředí, v kterém žijí a tráví svůj volný čas. A tyto informace - specifické vidění okolního prostředí dětskýma očima - jsou předávána dospělým, autoritám zodpovědným za městské plánování, architektům a místním politikům.

V různých částech světa dnes existují iniciativy, jejichž cílem je ozeleňování školních pozemků. Požadavek je, aby každá škola i mateřská školka měla k dispozici přirozené přírodní prostředí, v kterém by děti mohly trávit část svého volného času. Je to pokus o návrat městského člověka do jeho přirozeného, přírodního prostředí.

Jak citovat tento článek

FRANĚK, Marek. Děti potřebují pro svoji hru přirozené venkovní prostředí. Psychologie Dnes. 2001, č. 4.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Adaptic, s. r. o. - Internetová řešení podle vašich potřeb; www.adaptic.cz

# data[].attributes.attachment_link.title
Děti potřebují pro svoji hru přirozené venkovní prostředí

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto: L-ines / flickr.com (Creative Commons) Jedním z negativních rysů dnešního životního stylu je, že lidé tráví většinu svého volného času i pracovní doby v místnostech a pobyt ve venkovním přírodním prostředí značně omezují. Tato neustále se prohlubující negativní tendence může vážným způsobem ohrozit nastupující generace a jejich zdravý vývoj.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Foto:
OakleyOriginals / flickr.com (Creative Commons)
Ačkoliv obsah následujícího příspěvku není nikterak děsivý, možná název článku evokuje v některých z vás různé představy... Netýká se však ani uvíznutí člověka v rozlehlé pustině bez jídla, pití a mobilního spojení, ani střetu člověka s medvědem nebo jiným zvířetem, ani snahy zraněného člověka živit se plody v přírodě a čekat, zda se dostaví pomoc včas, ani skautských oddílů. I když poslední možnost má k obsah článku asi nejblíže.
Před časem jsem vycestovala 1500 km severně za poznáním tamního předškolního vzdělávání. Po dvou a půl hodinách letu se letadlo chystalo přistát v norském Trondheimu. S klesajícím letadlem stoupala moje zvědavost a těšení se na novou zemi, její kulturu a především návštěvu mateřské školy. Mateřská škola Sakshaug Barnehage se nachází ve středním Norsku v oblasti Nord-Trondelag, v šestitisícovém městečku Inderoy, poblíž Trondheimu. Celá tato oblast je propletená 130 km dlouhým fjordem s názvem Trondheimsforden, což dává krajině specifický a velmi přitažlivý ráz. Nádherná norská příroda bylo to první, co mne upoutalo. Neméně silný dojem na mě čekal během návštěvy mateřské školy, kde jsem měla možnost prožít s tamními učitelkami a dětmi několik dnů.

Děti tráví čas především v přírodě

Nově postavená budova mateřské školy v klasickém norském stylu je prostorná a její členitost působí velmi příjemně. Přesto v ní děti tráví minimum času. Mateřskou školu obklopuje rozlehlá zahrada s trávníkem, průlezkami, houpačkami a pískovištěm, kterou děti využívají rovněž sporadicky. Většinu času tráví děti venku v přírodě a to za každého počasí. K pobytu venku využívají speciální dětské outdoorové oblečení opatřené reflexními značkami, které neprofoukne a nepromáčí se, a přitom je příjemné a pohodlné. Umožňuje dětem volně se pohybovat a učitelkám (a rodičům) odpadá starost, aby se neumáčely nebo příliš neušpinily.

Přibližně dvacet minut chůze od budovy školky jsou v přírodě na několika místech (většinou na kraji lesa nebo v jeho blízkosti) rozmístěny různé altánky, přístřešky, chatky nebo malé sruby, kam chodí skupiny dětí se svými učitelkami několikrát v týdnu. Vzhledem k častému deštivému počasí se mohou děti pod přístřešky schovat, ale také si tam hrát nebo svačit. V přístřešcích mají uložené různé kempinkové náčiní a předměty sloužící ke zkoumání okolní přírody (lopatky, nádoby, lupy apod.). Ty si zde nechávají, přesto, že se dřevěné chatky nezamykají, zpravidla tam nejsou ani dveře, pouze volný vchod. Učitelky a děti vědí, když zase další den přijdou, vše najdou, jak si tam nechaly.

Děti si hrají kolem těchto dřevěných přístřešků a zkoumají okolí - například sbírají přírodní materiál v lese, který si prohlíží, zkoumají a učí se vnímat všemi smysly. Z přírodního materiálu si staví domečky pro hmyz, zahrádky, hrady apod. Zároveň zkouší své pohybové dovednosti při zdolávání okolního terénu. Často chodí také k blízkému fjordu, kde nabírají vodu do umělohmotných průhledných nádob. Vodu pak vylijí, tak aby tam zbyl pouze materiál vylovený z moře ( různé řasy, mušličky apod.), který je pro děti také velmi zajímavý ke zkoumání a experimentování.

Zmíněné outdoorové oblečení, které vychází z norské filosofie „Neexistuje špatné počasí, pouze špatné oblečení", umožňuje dětem při pohybových a experimentálních činnostech volný pohyb v jakémkoliv terénu. Děti například lezou po velkých vlhkých kamenech, šplhají do prudší meze, nikdo jim nebrání při více či méně zdařilých pokusech vylézt na strom, sedají si, kde zrovna ke své momentální činnosti potřebují, ať už je to lavička, obyčejná mokrá zem, často i blátivá.

Norské učitelky velmi podporují pohybové i experimentální a tvořivé činnosti dětí v přírodě. Sledují je a čekají, zda konkrétní překážku zvládnou samy, v opačném případě je povzbudí, pomohou jim a pochválí je i za pouhý pokus. Jako příklad uvedu situaci, které jsem byla svědkem. Asi dvouletá holčička stála v místě, kde před ní byla sice krátká, ale poměrně prudká a mokrá mez. Dívenka se rozhlížela kolem sebe, čeho by se chytila, aby při sestupu nespadla. Stála jsem vedle ní a moje první reakce byla, vzít ji za ruku a pomoct jí sejít dolů. Tomuto prvotnímu nápadu jsem se však včas ubránila a zvědavě jsem vyčkala, jak zareaguje norská kolegyně. Učitelka stojící pod onou mezí, nespustila dívenku z očí a slovně ji povzbuzovala. Dítě seběhlo samo bez fyzické pomoci dolů a až pod mezí překážku neustálo a sedlo si na zem. Učitelka dívenku pochovala, povzbudila do další činnosti a dívenka běžela vstříc další hrám. Děti se zpravidla nepustí do překážek, o kterých ví, že je v daném období ještě nezvládnou. Proto je velmi důležité povzbuzovat děti v jejich pokusech překonávat různé překážky a pomáhat jim tak posouvat jejich hranice pohybových dovedností.

Venku chutná nejlépe

Během pobytu venku dětem samozřejmě vyhládne, ale ani to je nezaskočí. Společně se svými učitelkami rozdělají oheň, nachystají si suroviny, které si s sebou přinesly ze školky a mohou začít s přípravou jídla. Děti si pečou například oblíbené vafle nebo palačinky, v kotlíku si vaří čaj, ale i různé jednoduché pokrmy, rovněž v přírodě pečou chleba. Těsto na palačinky si připraví v mateřské škole, nalijí jej do pet lahví a pak už jen v přírodě rozdělají oheň, těsto nalijí na pánev a upečou si palačinky. Děti pomáhají nejen s přípravou pokrmů, ale vědí, co vše potřebují, aby si mohly jídlo upéct nebo uvařit. S pomocí učitelek připravují dřevo na oheň. U přístřešků mají složená polena, která pilkou řežou na menší díly. Děti polena samy pilkou neuříznou, ale zkusí si to a tímto a dalšími vlastními prožitky si zapamatují celý proces. Vědí, že když budou mít hlad, musí si rozdělat oheň, a aby mohly rozdělat oheň, musí se postarat o dřevo. Po té mohou na ohni připravovat pokrm.

Děti se nejen aktivně zapojují do přípravy jídla v přírodě, ale také si pak společně po sobě vše uklidí, aby nepoškozovaly přírodu pohozenými odpadky nebo neupraveným ohništěm.

Závěr

Děti v norských mateřských školách se seznamují s přírodou a jejími zákonitostmi tím, že v ní vlastně žijí. Zkoumají ji, učí se ji vnímat a učí se k ní správně chovat. Učitelky se při vedení dětí ke vztahu k přírodě drží těchto zásad:

podporovat potřebu a zájem dětí pro zkoumání přírody,

děti se učí ze svých vlastních zkušeností,

učí se být součástí přírodního prostředí,

soustředíme se na to, jak mohou využívat životní prostředí a stimulovat děti k jejich vlastnímu zkoumání a získávání poznatků.

Častým a dlouhodobějším pobytem venku v přírodě děti získávají daleko víc, než se na první pohled zdá. Není to jen pobyt na čerstvém vzduchu. Tím, že zkoumají přírodní prostor kolem sebe jako celek i jeho jednotlivé části, uvědomují si souvislosti mezi živou a neživou přírodou. Není důležité, aby děti v předškolním věku uměly pojmenovat více druhů rostlin nebo živočichů, důležité je, aby se učily vnímat rozmanitost rostlinné a živočišné přírody, aby se učily chápat, že se vše v přírodě vyvíjí, zaniká a opakuje. Neméně důležitý je rovněž pohyb dětí v přírodě. Děti se pohybují v rozmanitém terénu a postupně si zdokonalují své pohybové dovednosti. Svou přirozenou potřebou zkusit někam vylézt, vyšplhat, doběhnout, přeskočit, apod. získávají sebevědomí ze zvládnutí různých překážek v terénu i za cenu rozbitého kolena. „Rozbité koleno" je velmi důležité při získávání pohybových dovedností, děti si tak uvědomí, kam až je příroda pustí a na co si příště musí dávat větší pozor. V neposlední řadě děti získají poznatky o jednotlivých přírodních živlech a jejich vzájemných souvislostech. Pobyt venku dětí v Norsku často doprovází déšť, na který jsou zvyklé, proto jim nečiní žádné potíže a neutíkají se před ním hned schovat, vědí, jak se chová například oheň ve větru nebo v dešti, kdy je vzduch teplý a kdy studený, zkoumají blátivou zem a vědí, že teplý vzduch a vítr ji zase usuší, apod.

Čím více dopřejeme dětem (a nejen v norských mateřských školách) pobyt v přírodě, tím více jí budou rozumět. Budou znát přírodní zákonitosti, budou fyzicky i psychicky odolnější a především budou vědět, že příroda jim neublíží, ale naopak je posílí. Budou umět „přežít" a nejen v přírodě!

(autorka je ředitelkou mateřské školy Maršovice)

Jak citovat tento článek

STRAKATÁ, Miroslava. Jak přežít v přírodě. Český portál ekopsychologie [online] 15. 4. 2021. Dostupné z: http://www.ekopsychologie.cz/citarna/clanky/jak-prezit-v-prirode/

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Adaptic, s. r. o. - Internetová řešení podle vašich potřeb; www.adaptic.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto: OakleyOriginals / flickr.com (Creative Commons) Ačkoliv obsah následujícího příspěvku není nikterak děsivý, možná název článku evokuje v některých z vás různé představy... Netýká se však ani uvíznutí člověka v rozlehlé pustině bez jídla, pití a mobilního spojení, ani střetu člověka s medvědem nebo jiným zvířetem, ani snahy zraněného člověka živit se plody v přírodě a čekat, zda se dostaví pomoc včas, ani skautských oddílů.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Podle Americké akademie pediatrů děti pro svůj zdravý vývoj potřebují být na čerstvém vzduchu alespoň jednu hodinu denně

I v české kotlině najdeme mezi školáky děti, které nikdy nešly bosy v trávě, nesbíraly lesní plody, nelezly po stromě nebo nepozorovaly hvězdy. Pobyt venku ustupuje virtuální realitě a děti tak tráví stále více času mezi čtyřmi stěnami, často v sedě u televizních nebo počítačových obrazovek a mobilních telefonů. Děti v tom ale nejsou samy, podobně se chovají i dospělí.

Podle Českého portálu ekopsychologie si dnešní děti hrají venku přibližně 2krát až 4krát méně než generace jejich rodičů před 25-30 lety. „Prozatím můžeme čerpat z amerických, britských a mezinárodních studií, české bohužel nejsou k dispozici. Ačkoliv věřím, že v České republice je situace o něco lepší, ty trendy mi přijdou jasné," komentuje výzkumy Jan Krajhanzl z Českého portálu ekopsychologie.

Jaká jsou tedy zjištění? Průměrné americké děcko tráví spontánní hrou někde venku, ať už na ulici, v parku nebo v přírodě, zhruba půl hodiny týdně. Americká akademie pediatrů přitom upozorňuje, že děti potřebují pro svůj zdravý vývoj být na čerstvém vzduchu alespoň jednu hodinu denně. Průměrné dítě v USA je tedy venku 7 % z množství času, který pro své zdraví potřebuje.

Procenta oslovených dětí ze tří základních škol, kterým daná zkušenost chybí:

pozorování hvězd 4%
sbírání hub 4%
sbírání borůvek 5%
vylézt na strom 6%
krmení hospodářského zvířete 7%
házení kamínků jako žabek po vodě 7%
sbírání lesních jahod 8%
chození v přírodě po turistických značkách 8%
chození bos v trávě 9%
sbírání ostružin 11%

Zdroj: Výzkum Děti a příroda: prožívání a zkušenosti v rámci projektu Vav: Výzkum odcizení člověka přírodě

S tím, jak se zkracuje doba strávená hrou venku, zároveň roste čas, který děti tráví ve světě nových médií. Čím dál samozřejmější součástí života dětí se stává televize, DVD, počítače, herní konzole, mp3 přehrávače, mobilní telefony nebo tablety. V roce 2004 u nich děti na západ od nás trávily kolem 44 hodin týdně, v roce 2009 už 54 hodin týdně. Strávily u nich tedy stokrát více času než venku.

S pobytem v přírodě na tom začíná být „na štíru" ale i dospělá populace. „Pokud sledujeme návštěvnost v přírodních rezervacích a národních parcích, vidíme v souhrnu celosvětový trend, že návštěvnost parků klesá," uvádí Jan Krajhanzl. Rodiny navštěvují parky v posledních letech přibližně o 20 % méně často než v polovině osmdesátých let. I u dospělých platí, že čím méně času tráví v divočině, tím častěji tráví volné chvíle u televize, počítače nebo v kině. Kromě lákadel virtuálního světa se na tom podepisuje ale i vzrůstající cena benzinu.

České výzkumy zaměřené na množství volného času tráveného dětmi venku sice zatím chybí, jiné vědecké práce od českých odborníků už nicméně naznačují, že dnešní předškolní děti nemají dostatek příležitostí a podnětů k pohybu. Oproti svým rodičům, tedy vrstevníkům před třiceti lety, u nich klesají například motorické schopnosti vyžadující koordinaci, jaké jsou potřeba třeba při házení míčem. A i mezi školáky se najdou děti, kterým chybí nejzákladnější zkušenosti s přírodou jako je sbírání lesních plodů, pozorování hvězd nebo lezení po stromě.

Proti současnému trendu jdou lesní mateřské školky, pro které je pobyt venku na prvním místě

Lesní mateřské školky hledají odpovědi

Zastáncem častějšího pobytu dětí venku a v přírodě je v Česku Asociace lesních mateřských škol. Ta v současné době společně s Janem Krajhanzlem pracuje na výzkumu, který by porovnal dovednosti dětí z lesních školek s dětmi, jež navštěvují školku klasickou, a popsal, co vlastně od školek očekávají rodiče. Výzkum má za cíl také zjistit, co tradičním školkám brání být s dětmi častěji v přírodě.

Podle předsedkyně asociace Terezy Valkounové se jedná o vůbec první český výzkum zaměřený na zdravý vývoj dětí ve školce, rodině a přírodě. „Obdobný výzkum zatím chybí nejen u nás ale také v zahraničí. Očekáváme tedy, že publikování jeho výsledků bude mít mezinárodní význam," říká. Asociace lesních mateřských škol zároveň vyhlašuje sbírku, která umožní vyhodnotit sesbíraná data a vydat zprávu o jeho výsledcích ( Více informací).

Informace, které výzkum přinese, by podle asociace mohly pomoci například legislativnímu ukotvení lesních mateřských školek. Už v březnu letošního roku ministerstvo školství uznalo lesní třídy při mateřských školách za plnohodnotnou variantu předškolního vzdělávání. Více informací ve zprávě Už brzy budou moci školky otevírat lesní třídy. A děti trávit více času v přírodě.

Online diskuse

Redakce Ekolistu vítá čtenářské názory, komentáře a postřehy. Tím, že zde publikujete svůj příspěvek, se ale zároveň zavazujete dodržovat pravidla diskuse. V případě porušení si redakce vyhrazuje právo smazat diskusní příspěvěk

Všechny komentáře (1)

# data[].attributes.attachment_link.title
Děti tráví venku čím dál méně času. Stejně jako dospělí - Ekolist.cz

# data[].attributes.attachment_link.description
I v české kotlině najdeme mezi školáky děti, které nikdy nešly bosy v trávě, nesbíraly lesní plody, nelezly po stromě nebo nepozorovaly hvězdy. Pobyt venku ustupuje virtuální realitě a děti tak tráví stále více času mezi čtyřmi stěnami, často v sedě u televizních nebo počítačových obrazovek a mobilních telefonů.

# data[].attributes.headline
Vztah české společnosti k přírodě a životnímu prostředí. Reprezentativní studie veřejného mínění.

# data[].attributes.subject
Vztah české společnosti k přírodě a životnímu prostředí. Reprezentativní studie veřejného mínění.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jaký je vztah české veřejnosti k přírodě a životnímu prostředí? Jak Češi přistupují například k ochraně přírody, znečištění ovzduší nebo změně klimatu? A v čem jsou jiní než většina Evropanů?
Odpověď na tyto otázky a mnoho dalších vám nabízí tato kniha. Čtenářům předkládá to nejdůležitější z reprezentativních průzkumů a výzkumů, které se zabývaly postoji a chováním české veřejnosti v environmentální oblasti. Souhrn veřejného mínění v jednotlivých oblastech ochrany přírody a životního prostředí ilustrují infografiky
Na rozsáhlou rešerši navazuje nový reprezentativní výzkum, který zkoumá vztah Čechů k přírodě a životnímu prostředí a ukazuje, jak jsou v této oblasti rozloženy názory české společnosti. Doplňuje ho studie na aktuální téma,

Výběr ohlasů z médií

Další ohlasy médií

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Design: ÚVT, System: PKP, Munispace: Radek Gomola

# data[].attributes.attachment_link.title
Vztah české veřejnosti k přírodě a životnímu prostředí. Reprezentativní studie veřejného mínění | FSS | Munispace - čítárna Masarykovy univerzity

# data[].attributes.attachment_link.description
Jaký je vztah české veřejnosti k přírodě a životnímu prostředí? Jak Češi přistupují například k ochraně přírody, znečištění ovzduší nebo změně klimatu? A v čem jsou jiní než většina Evropanů? Odpověď na tyto otázky a mnoho dalších vám nabízí tato kniha.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
délka videa 20:54

Poutní cesty neznamenají jen fyzický výkon a poznávání světa i lidí. Pro většinu poutníků znamená cesta zároveň duchovní hledání a poznávání sebe sama. Petr začal nejčastějším poutním cílem, kterým je Santiago de Compostela. Pak pokračoval přes Řím až do Jeruzaléma a nakonec skončil u velkolepého projektu: cesty kolem světa. Tu ze zdravotních důvodů nedokončil, ale místo toho začal organizovat poutní cesty pro ostatní. Cest je totiž mnoho a každá z nich je svým vlastním cílem.

# data[].attributes.attachment_link.title
Poutník Petr Hirsch na cestě světem i životem - ČT edu - Česká televize

# data[].attributes.attachment_link.description
Poutní cesty neznamenají jen fyzický výkon a poznávání světa i lidí. Pro většinu poutníků znamená cesta zároveň duchovní hledání a poznávání sebe sama. Petr začal nejčastějším poutním cílem, kterým je Santiago de Compostela. Pak pokračoval přes Řím až do Jeruzaléma a nakonec skončil u velkolepého projektu: cesty kolem světa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jsme Klub českých turistů. Sdružujeme zájemce o turistiku a pobyt v přírodě, pořádáme turistické akce pro členy i veřejnost, značíme turistické trasy všech typů, vydáváme mapy a časopis TURISTA, provozujeme síť turistických chat, chráníme přírodu. Registrujeme přes 33 tisíc členů, kterým poskytujeme zajímavé členské výhody a slevy.

# data[].attributes.attachment_link.description
Jsme Klub českých turistů. Sdružujeme zájemce o turistiku a pobyt v přírodě, pořádáme turistické akce pro členy i veřejnost, značíme turistické trasy všech typů, vydáváme mapy a časopis TURISTA, provozujeme síť turistických chat, chráníme přírodu. Registrujeme přes 33 tisíc členů, kterým poskytujeme zajímavé členské výhody a slevy.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Připravujeme vydání nové knihy ke 160. výročí od narození E. T. Setona; byla vypsána nová dotace MŠMT - Letní kempy 2021 pokračujeme v úpravách studie ke srubu na Samechově. Dozvíte se, jak se organizátoři staví k pořádání Indiánů z Točníku 2021; co se chystá u ML; jaké změny by mohly nastat v budoucnu u Náčelnických zkoušek.

# data[].attributes.attachment_link.description
Připravujeme vydání nové knihy ke 160. výročí od narození E. T. Setona; byla vypsána nová dotace MŠMT - Letní kempy 2021 pokračujeme v úpravách studie ke srubu na Samechově. Dozvíte se, jak se organizátoři staví k pořádání Indiánů z Točníku 2021; co se chystá u ML; jaké změny by mohly nastat v budoucnu u Náčelnických zkoušek.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Žádná změna nepřijde sama, musíme o ni usilovat. Svět může být lepším místem pro život jen v případě, že na tom budeme společně pracovat. Týká se to nás všech a všichni neseme určitou část zodpovědnosti. Velkou změnu možná nezpůsobí jeden člověk, ale miliony jednotlivců ano.

Představ si svět, kde pralesy prosperují, oceány jsou plné života, čistá energie je stejně běžná jako čistá voda nebo zdravé jídlo, a kde má každý právo na důstojný život. Sami to nedokážeme, ale můžeme toho dosáhnout společně.

# data[].attributes.attachment_link.description
Naším cílem je chránit životní prostředí a nenásilnými prostředky upozorňovat na jeho poškozování. Přinášíme svědectví o globálních ekologických problémech, požadujeme nápravu po zodpovědných institucích a nabízíme řešení, která jsou klíčová pro naše zdraví a bezpečnou budoucnost nejen nás, ale i dalších generací.

# data[].attributes.body
Přidej do jednostlivých sloupců charakteristik osobního vztahu k přírodě tyto typy lidí - chatař, voják, skaut, poutník, ekologický aktivista, zahrádkář, skeptik třídění odpadu, myslivec, turista, atd. (Můžeš přidat fotky, obrázky, videa, osobní pohled.) Zamysli se například, jaký vztah k přírodě mají lidé ve tvé rodině a jak to může ovlivňovat jejich chování.