# data[].attributes.headline
Храми Египту

# data[].attributes.subject
Храми Египту

# data[].attributes.body
Храми Стародавнього Єгипту — це не просто архітектурні споруди, а священні простори, що слугували мостом між світом людей і світом богів. Вони були центрами релігійного життя, де проводилися ритуали, приносилися жертви та зберігалися культові статуї божеств. Кожен храм був присвячений певному божеству, і його архітектура, рельєфи та написи були покликані прославляти його силу та велич.

# data[].attributes.attachment_caption
У мистецтві стародавнього Єгипту переважали скульптури. Це була невід'ємна частина гробниць, храмів і палаців. Висікали їх з кам'яних брил майстри, І чим більше була статуетка, тим більше був статус людини. По моїм припущенням, людина висікана на цьому фото, була вельможа, так як вона достатньо великого розміру.

# data[].attributes.attachment_link.title
250px-Статуя_фараона_Аменемхета_III

# data[].attributes.body
Скульптура Стародавнього Єгипту — одна з найсамобутніших і строго канонічно розроблених областей мистецтва Давнього Єгипту. Скульптура створювалася і розвивалася, щоб представити царів і цариць у фізичній формі. Існувало також безліч зображень в могилах простих єгиптян, переважно з дерева, деякі з них збереглися. Статуї богів і фараонів ставилися на загальний огляд, на відкритих просторах і поза храмів. Великий сфінкс в Гізі більш ніде не повторювався в натуральну величину, проте алеї з зменшеними копіями сфінкса та інших тварин стали неодмінним атрибутом багатьох храмових комплексів.

# data[].attributes.body
Скульптура Стародавнього Єгипту — одна з найсамобутніших і строго канонічно розроблених областей мистецтва Давнього Єгипту. Скульптура створювалася і розвивалася, щоб представити царів і цариць у фізичній формі. Існувало також безліч зображень в могилах простих єгиптян, переважно з дерева, деякі з них збереглися. Статуї богів і фараонів ставилися на загальний огляд, на відкритих просторах і поза храмів.

# data[].attributes.attachment_caption
Кондренко Артем 8-В 

# data[].attributes.headline
Великий Сфінкс 

# data[].attributes.subject
Великий Сфінкс 

# data[].attributes.headline
Великий Сфінкс 

# data[].attributes.subject
Великий Сфінкс 

# data[].attributes.body
Кондренко Артем 8В

# data[].attributes.headline
Шум Денис 8-в клас

# data[].attributes.body
Шум Денис 8-в клас

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
8-Б Іван Черніков

# data[].attributes.subject
8-Б Іван Черніков

# data[].attributes.attachment_caption
Пономаренко Вероніка 8-Б клас

# data[].attributes.headline
Скульптури Стародавньг

# data[].attributes.body
Скульптури Стародавньго Єгипту

# data[].attributes.attachment_caption
Скульптура Стародавнього Єгипту — одна з найсамобутніших і строго канонічно розроблених областей мистецтва Давнього Єгипту. Скульптура створювалася і розвивалася, щоб представити царів і цариць у фізичній формі. Існувало також безліч зображень в могилах простих єгиптян, переважно з дерева, деякі з них збереглися. Статуї богів і фараонів ставилися на загальний огляд, на відкритих просторах і поза храмів. Великий сфінкс в Гізі більш ніде не повторювався в натуральну величину, проте алеї з зменшеними копіями сфінкса та інших тварин стали неодмінним атрибутом багатьох храмових комплексів. 

# data[].attributes.headline
Скульптура Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.subject
Скульптура Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия

# data[].attributes.body
Храми Давнього Єгипту — культові споруди давніх єгиптян, спеціально побудовані для поклоніння богам і поминання фараонів. Храмові споруди розташовані по всій території Стародавнього Єгипту і в тих областях, які залежали від цієї держави.

# data[].attributes.headline
Шедеври північного відродження

# data[].attributes.subject
Шедеври північного відродження

# data[].attributes.body
Шедеври Північного Відродження

Які особливості притаманні архітектурі цього періоду? Розвиток яких художніх засобів спонукав до розквіту  живопису? Які новації в музичному мистецтві знайшли своє продовження в музичній культурі?

Художні курси онлайн

Під впливом художніх досягнень Італії Ренесанс поступово поширився у Франції, Нідерландах, Німеччині, Англії, Іспанії та інших європейських країнах. Так зване Північне Відродження припадає на кінець XV — початок XVI ст.

Якщо в Італії Ренесанс мав на меті відродження традицій античної культури, то в інших країнах пам'ятки античної епохи практично не збереглися. Під впливом італійського мистецтва самобутні готичні традиції розвивалися у бік «мирського». У живописі підвищився інтерес до індивідуальності людини, її оточення, інтер'єру, натюрморту, пейзажу в дусі реалізму.

Архітектура в Нідерландах, як і в решті країн Північного Відродження, у XV ст. зберігала готичний вигляд, однак із запозиченням з Італії ордерів. У такому сплаві готичних і ренесансних форм будували ратуші, приміщення цехів та гільдій, міські будинки з вузькими фасадами і високими фронтонами. Зазвичай матеріали комбінували, зокрема цеглу і камінь, — це додавало архітектурі мальовничого характеру.

Художні курси онлайн

Ратуша, м. Антверпен, Бельгія

Готичний стиль не припускав особливого прикрашення внутрішнього простору замків — декор був буденним, з масивними меблями (дерев'яними скринями й лавами з металевими оковками). Інтер'єри Ренесансу вражають монументальністю, багатством декору, вишуканістю гобеленів, мармурових сходів, дорогих меблів з мереживним різьбленням. Для інтер'єрів цієї доби характерні інкрустація коштовним камінням, позолота і розпис на стінах і стелі, картини й скульптури.

Інтер'єр і меблі у стилі Ренесанс в замку Блуа, Франція

Так історично склалося, що на території України найбільше пам'яток епохи Ренесансу розташовано на заході нашої країни. Елементи стилю пізнього Відродження помітні в архітектурі замку в с. Підгірці (нині Львівська обл.), у світських спорудах Львова: міській ратуші, триповерховому будинку заможного купця К. Корнякта, каплиць Боїмів і Кампіанів, в ансамблі Львівського братства, до якого увійшли Успенська церква з каплицею Трьох Святителів і вежа. Для розбудови міст, створення такої архітектури запрошували італійських і німецьких майстрів.

Підгорецький замок, Львівська обл.

Інтер'єр каплиці Боїмів, м. Львів

Успенська церква та вежа Корнякта, м. Львів

Внутрішній дворик будинку Корнякта, м. Львів

Порівняйте зразки української архітектури зі спорудами Італії та інших європейських країн доби Відродження. Визначте спільні ознаки.

З історії шедевра

Мало кому відомо, що Лувр, який є одним з найбільших музеїв світу, — це взірець ренесансної архітектури. Основою будівлі є старовинний замок-фортеця, розташований у центрі Парижа. Згодом споруду перетворили на королівську резиденцію, яку добудовували і прикрашали правителі. Після Великої французької революції Лувр став музеєм (1793).

Сьогодні Лувр уважають універсальним музеєм — його колекції охоплюють значні географічні й історичні простори від часів античності.

У рамках державного проекту «Великий Лувр» 20 років тому на площі музею з'явилася велика скляна піраміда, яка, окрім естетичної, виконує й суто практичну функцію — крізь неї можна потрапити до музею. Нині цей модернізований вхід — третій за популярністю серед відвідувачів після Мони Лізи і Венери Мілоської.

Північне Відродження — доба розквіту фламандсько-голландського і німецького живопису. У Нідерландах — це передусім Ян ван Ейк, у пізнішому періоді — Босх і Брейгель, а в Німеччині — Альбрехт Дюрер, Лукас Кранах Старший, Ганс Гольбейн, Маттіас Грюневальд та ін.

Головне творіння Яна ван Ейка (завершене його братом Хубертом) — грандіозний Гентський вівтар (див. ілюстрацію на с. 80), у якому виражено уявлення про людський Всесвіт. Митець уперше створює подвійний портрет, який завдяки зображенню деталей домашнього інтер'єру виходить за межі портрету і наближається до побутового жанру.

Ян ван Ейк. Портрет подружжя Арнольфіні

Сповнена алегоричного змісту творчість Ієронімуса Босха видається дещо загадковою. Свої картини (нерідко на біблійні теми пекла чи раю) художник «заселяв» фантастичними істотами, безпорадними фігурками людей із птахами, рибами, звірами, таким чином створюючи відчуття суєтності життя.

Ієронімус Босх. Концерт у яйці

Так само, як і Босх, під впливом народної культури перебував Пітер Брейгель Старший. У панорамних пейзажах митця панує природа, а людина натомість ніби губиться в її безмежних просторах.

У найоригінальнішому творі «Фламандські прислів'я», або «Світ шкереберть», Брейгель Старший з неймовірною художньою силою «ілюструє» близько сотні відомих прислів'їв. Він не уникає слабкості, а інколи й дурості людини, часто-густо його персонажі підлягають гострій сатирі. Картина наповнена символами, однак, дотепер не всі з них розшифровані, оскільки деякі крилаті вирази втратили своє значення чи вже забуті.

1. Назвіть видатних представників Північного Відродження в різних видах мистецтва. У чому полягали їхні досягнення?

2. Які музичні жанри зародилися в добу Відродження та які інструменти набули поширення?

3. Порівняйте особливості Ренесансу в Італії та інших країнах.

4. Проведіть стильові аналогії між літературними, музичними й живописними творами митців доби Відродження.

За бажанням поцікавтеся, які прислів'я описав у своєму романі «Пантагрюель» французький письменник Франсуа Рабле — сучасник Брейгеля Старшого.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (12)

# data[].attributes.headline
Олександра Бузсмакова<

# data[].attributes.body
Олександра Бузсмакова

# data[].attributes.headline
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.body
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.headline
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.body
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.headline
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.body
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.headline
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.body
Олександра Бузмакова

# data[].attributes.attachment_caption
Кондрашов М. 8-В

# data[].attributes.headline
Мистецтво Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.subject
Мистецтво Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.body
Мистецтво Стародавнього Єгипту — живопис, скульптура, архітектура та інші види мистецтва, які зародилися в Нільській долині близько 5000 років до н. е. і проіснували до 300 року н. е.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
скульптура стародавнього єгипту

# data[].attributes.headline
Архітектура Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.subject
Архітектура Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У той час, коли інші народи знаходилися ще на стадії доісторичного розвитку, єгиптяни володіли вже високим і розвиненим мистецтвом. Історія архітектури починається в Єгипті. Точні археологічні дати встановити неможливо: при теперішньому стані наших знань, доводиться класифікувати пам'ятники в порядку проходження сучасних їм династій.

Таким чином, архітектуру Стародавнього Єгипту можна розділити на 5 періодів: архітектура Раннього царства, архітектура Стародавнього Царства, архітектура Середнього царства, архітектура Нового царства, архітектура Пізнього царства.

Стародавній Єгипет, який поклав початок архітектурі, був країною, позбавленою будівельного лісу. Лісу було так само мало, як і в інших оазисах африканської пустелі, основна рослинність - пальми, що дають дерево поганої якості, і очерет. Все це багато в чому визначило те, що основними будівельними матеріалами були необпалена цегла-сирець і камінь, головним чином, вапняк, що добувається в Нільській долині, а також пісковик і граніт. Камінь використовувався в основному для гробниць і поховань, в той час як цегла йшла на спорудження палаців, фортець, будівель в околицях храмів та міст, а також допоміжних споруд для храмів.

Давньоєгипетські будинки будували з бруду, що видобувався в Нілі. Його залишали на сонці, щоб він висихав і ставав придатним для будівництва.

Багато єгипетських міст не збереглися до наших днів, бо розташовувалися в зоні розливів Нілу, рівень якого піднімався кожне тисячоліття, в підсумку багато міст були затоплені, а бруд, який був використаний для будівництва, ставав добривом для селянських полів. Нові міста будувалися на місці старих, тому стародавні поселення і не зберігалися. Однак посушливий клімат Стародавнього Єгипту зберіг деякі споруди з цегли-сирцю - село Дейр ель-Медіна, Кахун, місто, що досягло розквіту в Середнє царство (сучасний Ель-Лахун), фортечні споруди в Бухені і Міргисі. Все ж багато храмів і споруд збереглися до наших днів, внаслідок того, що вони перебували на недосяжній для нільських розливів висоті і були побудовані з каменю.

Основне розуміння давньоєгипетської архітектури засноване на вивченні релігійних пам'яток, найбільш збережених споруд. Судячи з деяких збережених колон з Карнацького храму єгиптяни перед укладанням каменю кантували начисто лише постелі і вертикальні шви; лицьова ж поверхня каменів обтісувалася по закінченні будівництва будівлі. Цим прийомом користувалися згодом греки. Камені клалися без скріпного матеріалу і без всяких штучних зв'язків. В фіванську епоху металеві скріплення, мабуть, абсолютно не вживалися, і лише зрідка використовувалися дерев'яні скоби у формі хвоста для зв'язку каменів між собою (Медінет-Абу, Абідос) або ж для скріплення тріщин монолітів ( Луксорський обеліск) Зовнішні та внутрішні стіни, а також колони і пірси, були покриті ієрогліфічними та ілюстрованими фресками і різьбленими фігурками, розфарбованими різними кольорами. Мотиви прикрас єгипетських будівель символічні, так наприклад - скарабей, священний жук, або сонячний диск, що символізував бога сонця Ра. Також часто зустрічаються пальмові листи, зарості папірусу, квіти лотоса. Ієрогліфи використовувалися не тільки в декоративних цілях, але і щоб зберегти історичні події, війни, які велися, богів, яким поклонялися, побут стародавніх єгиптян, життя і смерть фараонів, що правили стародавньою державою.

Пам'ятки монументального зодчества практично не збереглися, оскільки основним будівельним матеріалом в ті дні була цегла-сирець. Використовувалися також глина, очерет і дерево, причому поєднання цегляного облицювання і дерев'яних балкових перекриттів і декору є важливою ознакою, що дозволяє віднести виконання до сфери мистецтва Раннього царства. Камінь застосовувався лише як оздоблювальний матеріал. До цієї епохи відноситься тип палацових фасадів - "серех", зображення яких зустрічаються на стелах фараонів I династії. Риси цих споруд нерідко повторювалися і в формах царських саркофагів. Культові та меморіальні споруди збереглися краще, ніж палаци: це, перш за все, святилища, молитовні і мастаби. Декорування святилищ ще зберігає зв'язок з епохою дерев'яного зодчества, в якому використовувався орнаментальний мотив очеретяної плетінки.

В період Раннього Царства склалися і такі прийоми оформлення, як увігнуті карнизи, орнаментальні фризи (мальовничі або скульптурні) та оформлення дверного отвору глибоким уступом.

Багато з традицій храмового зодчества відбилися і в стилі меморіальних споруд, які були дуже важливі для давньоєгипетської культури у зв'язку з вирішальним значенням в ній поховального культу. Поховання I-II династій зосереджені в районі Мемфіса і Абідоса, що стали центрами заупокійного культу. З ним пов'язано, з одного боку, широкий розвиток типу гробниць - мастаб, найхарактерніших будівель в архітектурі Стародавнього Єгипту. З іншого боку, саме в зв'язку з розробкою мастаб відбувається збагачення, уточнення змісту культу.

Приблизно в XXX столітті до н. е. фараоном I династії Нармером, або Менесом, були об'єднані в єдину державу Північний і Південний Єгипет зі столицею в Мемфісі.

Створення потужної централізованої держави під владою фараона, який вважається сином бога Ра, визначало і основний тип архітектурної споруди - гробницю, яка зовнішніми засобами передавала ідею його божественності. Найвищого піднесення Єгипет досягає при правителях III і IV династій. Створюються найбільші за розмірами царські гробниці-піраміди, над спорудами яких десятками років трудилися не тільки раби, але і селяни. Цей історичний період нерідко називають "часом пірамід", і його легендарні пам'ятники не були б створені без блискучого розвитку в Єгипті точних наук і ремесел.

Одним з ранніх пам'яток монументальної кам'яної архітектури є ансамбль поховальних споруд фараона III династії Джосера. Він був зведений під керівництвом єгипетського зодчого Імхотепа і відображав задум самого фараона (втім, цей задум кілька разів зазнавав істотних змін). Відмовившись від традиційної форми мастаби, Імхотеп зупинився на піраміді з прямокутною підставою, що складається з шести щаблів. Вхід знаходився з північного боку; під основою були висічені підземні коридори і шахта, на дні якої розташовувалася похоронна камера. В заупокійний комплекс Джосера входили також південна гробниця-кенотаф з пов'язаною з нею молитовнею і двір для обряду хеб-сед (ритуального відродження життєвої сили фараона в бігу).

Ступінчасті піраміди зводили й інші фараони III династії (піраміди в Медумі і Дахшурі); одна з них має ромбоподібні контури.

Досконале вираження ідея гробниці-піраміди знайшла в усипальницях, збудованих в Гізі для фараонів IV династії - Хеопса (Хуфу), Хефрена (Хафра) і Мікеріна (Менкаура), які ще в давнину вважалися одним з чудес світу. Найбільша з них була створена зодчим Хеміуном для фараона Хеопса. При кожній піраміді зводився храм, вхід в який знаходився на березі Нілу і з'єднувався з храмом довгим критим коридором. Навколо пірамід рядами розташовувалися мастаби. Піраміда Мікеріна залишилася незавершеною і добудовувалася сином фараона не з кам'яних блоків, а з цегли.

В похоронних ансамблях V-VI династій основна роль переходить до храмів, які обробляються з більшою розкішшю.

До кінця періоду Стародавнього царства з'являється новий тип будівлі - сонячний храм. Його будували на узвишші і обносили стіною. У центрі просторого двору з молитовнями ставили колосальний кам'яний обеліск з визолоченою мідною верхівкою і величезним жертовником у підніжжі. Обеліск символізував священний камінь Бен-Бен, на який за переказами зійшло сонце, що народилося з безодні. Як і піраміди, сонячний храм з'єднувався критими переходами з воротами в долині. До числа найбільш відомих сонячних храмів належить храм Ніусірра в Абідосі.

У 2050 році до н. е. Ментухотеп I знову об'єднав Єгипет і відновив єдину владу фараонів під егідою Фів. Сторіччя, що відокремлюють епоху Середнього царства від часу заходу Стародавнього царства, багато значили в духовному житті єгиптян. Розпад країни, війни, занепад центру та божественної влади фараона - все це створило ґрунт для розвитку індивідуалізму.

Індивідуалізм єгиптян проявився насамперед у тому, що кожен став дбати про власне безсмертя. Тепер вже не тільки фараон і вельможна знать, а й прості смертні стали претендувати на привілеї у потойбічному світі. Так виникла ідея рівності після смерті, що відразу ж позначилося на технічній стороні культу померлих. Він дуже спростився. Стали зайвою розкішшю гробниці типу мастаба. Для забезпечення вічного життя було вже достатньо однієї стели - кам'яної плити, на якій були написані магічні тексти і все, що було потрібно померлому в потойбічному світі.

Однак фараони продовжували будувати гробниці у вигляді пірамід, бажаючи підкреслити законність володіння престолом. Правда, це були вже не ті піраміди, що зводилися в епоху Стародавнього царства: розміри їх значно зменшилися, матеріалом для будівництва служили не двотонні блоки, а цегла-сирець, змінився і спосіб кладки. Основу складали вісім капітальних кам'яних стін, які розходилися радіусами від центру піраміди до її кутів і середини кожної зі сторін. Від цих стін під кутом в 45 градусів відходили інші вісім стін, а проміжки між ними заповнювалися уламками каменю, піском, цеглою. Зверху піраміди облицьовувались вапняковими плитами, що з'єднувалися один з одним дерев'яними кріпленнями. Так само, як і в Стародавньому царстві, до східної сторони піраміди примикав верхній заупокійний храм, від якого йшов критий перехід до храму в долині. В даний час ці піраміди являють собою купи руїн.

Поряд з пірамідами, які по суті копіювали піраміди Стародавнього царства, з'явився новий тип поховальних споруд, що поєднував в собі традиційну форму піраміди і скельну гробницю. Найбільш значним з подібних пам'ятників була усипальниця царя Ментухотепа II в Дейр-ель-Бахрі. До неї з долини вела обгороджена кам'яними стінами дорога в 1200 метрів завдовжки і 32 метра шириною. Головну частину усипальниці складав заупокійний храм, оформлений портиком; по центру пандус вів на другу терасу, де другий портик оточував із трьох сторін колонний зал, в центрі якого піднімалася складена з кам'яних брил піраміда. Її підставою служила природна скеля. Із західного боку знаходився відкритий двір, оформлений портиками, з виходами в колонний зал і святилище, вирубане в скелі. Гробниця фараона розміщувалася під колонним залом.

Значною спорудою епохи Середнього царства є і заупокійний комплекс фараона Аменемхета III в Хаварі. Піраміда складена з цегли і облицьована вапняком, похоронна камера висічена з цільної брили відполірованого жовтого кварциту. Особливу популярність отримав заупокійний храм при піраміді. Цей храм увійшов в історію культури під назвою лабіринту. Храм займав площу в 72000 квадратних метра і ділився двома рядами колон на три нефи, з яких центральний був вище бічних і висвітлювався через віконні прорізи у верхній частині стін.

Лабіринт вважається найвидатнішим з безлічі багатоколонних храмів, побудованих в період Середнього царства. Колони його були стилізовані під рослинні форми, що відповідало символіці храму як дому божества - сонця, яке, по одній з єгипетських легенд, народилося з квітки лотоса. Найчастіше колони імітували в'язку стебел папірусу, були також колони з рослинною капітеллю, що зображують квітку папірусу або лотоса. Усі колони багато прикрашені кольоровим орнаментом і позолотою. Між капітеллю і важким перекриттям єгиптяни поміщали значно меншу за розмірами плиту абак, непомітну знизу, в результаті чого, здавалося, що стеля, розписана під зоряне небо із золотими зірками, ширяє в повітрі.

Поряд з традиційними для єгипетського зодчества колонами, з'явилася нова форма колони з каннелірованим стовбуром і трапецієподібною капітеллю. Деякі дослідники вважають їх прообразом доричного ордера, але ці досить невизначені збіги можуть виявитися випадковими.

Провідну роль в архітектурі та мистецтві Нового царства починають грати Фіви. За короткий термін в них будуються пишні палаци і будинки, чудові храми, які змінили вид Фів. Слава міста зберігалася протягом багатьох століть.

Будівництво храмів велося в трьох основних напрямках: зводилися наземні, скельні і напівскельні храмові комплекси.

Наземні храми являли собою втягнутий в плані прямокутник, оточений високою масивною стіною, до воріт якої вела від Нілу широка дорога, прикрашена по обидва боки статуями сфінксів. Вхід в храм оформляли пілоном, з внутрішньої сторони якого двоє сходів вели на верхню платформу. До зовнішнього боку пілона прикріплювали високі дерев'яні щогли з прапорами, а перед ними споруджували гігантські статуї фараона і позолочені обеліски. Вхід вів у відкритий, обнесений колонадою двір, що закінчується портиком, побудованим трохи вище рівня двору. У центрі двору знаходився жертовний камінь. За портиком розташовувався гіпостиль, а за ним, в глибині храму - молитовня, що складається з декількох приміщень: в центральному на жертовному камені перебувала священна тура зі статуєю головного бога, в інших двох - статуї богині-дружини і статуї бога-сина. Навколо молитовні по периметру тягнувся обхідний коридор, з якого дверні прорізи вели в додаткові зали, храмову бібліотеку, сховища для статуй, кімнати для спеціальних ритуалів.

До подібного типу храмів відносяться обидва храми Амона у Фівах - Карнацький та Луксорський.

Скельні храмові комплекси представляють собою перевернуту букву "Т". Фасад храму вирубували в зовнішній частині скелі, всі інші приміщення йшли вглиб. Прикладом храму такого типу, може служити храм Рамсеса II в Абу-Сімбелі. Ансамбль складається з двох споруд: Великого храму і Малого. Великий був присвячений фараону і трьом богам: Амону, Ра, і Птаху. Малий спорудили на честь богині Хатор, образ якої збігався з образом дружини Рамсеса II Нефертарі.

Істотним нововведенням Архітектури Нового царства стало відділення гробниці від заупокійного храму. Першим фараоном, який порушив традицію, став Тутмос I, який вирішив поховати своє тіло не в пишній гробниці заупокійного храму, а в висіченій у віддаленій ущелині гробниці, в так званій "Долині Царів".

Прикладом напівскельного заупокійного храму може служити храм цариці Хатшепсут в Дейр-ель-Бахрі. Вона побудувала свій храм поруч з храмом фараона Ментухотепа II. Її храм перевершував храм Ментухотепа і розміром, і багатством декору. Він являв собою поєднання трьох поставлених одна на одну кубів. Оформлення фасадів будувалося на чергуванні горизонталей терас з вертикалями колонад. У нижньому ярусі містився портик, що займає всю довжину східної стіни і розділений посередині пандусом. На другу терасу вела драбина, яка візуально є продовженням пандуса.

Після приходу до влади Ехнатона ведеться будівництво храмів присвячених Атону. Храми, як і раніше, були орієнтовані із заходу на схід, а їх територія обнесена стінами. Вхід оформляли невисокими пілонами з щоглами. Однак, оскільки новий культ відбувався просто неба, храми Атона не мали характерних колонних залів. Пілони чергувалися з величезними відкритими дворами, заповненими незліченними жертовниками. Побудовані вони були з цегли, тому до наших днів не збереглися.

В Стародавньому Єгипті цього часу помітно посилюється влада фіванського жрецтва при значному ослабленні ролі царської єдинодержавності. Кермо державного правління в 1085 році до н. е. перейшло до Смендеса, вихідця з стану жерців; потім троном оволоділи представники лівійської знаті (засновник династії - правитель Шешонк I, знову ненадовго об'єднав Єгипет), яких змінюють династії Куша, Ефіопії і Ассирії. Нове об'єднання країни в так званий Саісський період змінюється перським пануванням. Перські правителі, котрі заснували XXVII династію, правили аж до вступу до Єгипту Олександра Македонського.

У наслідування великим царям багато з правителів пізнього періоду вели будівництво в Карнаці (наприклад, сучасний вхід до храму Амона зведений за фараона Шешонка I; збереглася і колонада фараона Тахаркі). В період панування Куша будуються цегляні гробниці в формі пірамід. Будівлі в цілому зберігають орієнтацію на класичні традиції.

З епохи XXVI династії Фіви втрачають своє політичне і художнє значення, і новою столицею Єгипту стає місто Саїс. Архітектурні пам'ятники саісського періоду майже не збереглися. В небагатьох відомих комплексах присутні наземні і скельні споруди, а також застосовуються деякі елементи храмової архітектури - гіпостилі, пілони, ланцюги зал.

В архітектурі епохи перського панування відбувається поступова відмова від типу монументальних ансамблів; храми, як і раніше присвячені давнім богам, тепер стають набагато менше за розмірами. Зберігається тип класичної колонади часів Нового царства, але при цьому помітно зростає пишність і детальна розробка декору.

Після завоювання Єгипту греками відбувається невідворотний, але вельми продуктивний для мистецтва синтез місцевої художньої культури з традиціями античності. Своєрідність нового синтезуючого стилю демонструють храм Птолемея III в Карнаці, храм Гора в Едфу і комплекс Ісіди на о. Філе, названий Геродотом "перлиною Єгипту".

Строительство храмов// Крушкол Ю. С., Мурыгина Н. Ф., Черкасова Е. А. Хрестоматия по истории Древнего мира. - М., 1975.

Исида и Осирис // Немировский А. И. Мифы древности: Ближний Восток. Научно-художественная энциклопедия. - М., 2001.

Книга мертвых // Поэзия и проза Древнего Востока / Ред. и вст.ст. Брагинского И.- М., 1973.

Надпись Аменхотепа III из Мемнония // Хрестоматия по истории Древнего Востока/ Гл. ред. Струве В. В.- М., 1963.

Померанцева Н. Эстетические основы искусства Древнего Египта. - М., 1976.

Всеобщая история искусств: В 6 т./ Под ред. Веймарна Б. - Т.1. Искусство древнего мира. - М., 1956.

Гнедич П. П. История искусств с древнейших времен. - М., 2000.

Кинк Х. А. Древнеегипетский храм - М., 1979.

Культура древнего Египта / Отв. ред. Кацнельсон И. - М., 1976.

Матье М. Э. Во времена Нефертити. - М., 1965.

Перепёлкин Ю. А. Переворот Амен-хотпа IV: В 24. - ч. 4.1. - М., 1967.

Любимов Л. Над вечностью // Тутанхамон и его время. Сб.ст./ Под ред. Даниловой И. - М., 1976.

История зарубежного искусства / Под ред. Кузьминой М. Т., Мальцевой Н. Л. - М., 1984.

Шейко В. М., Гаврюшенко А. А., Кравченко А. В. История художественной культуры. Первобытность. Древний мир.- Харьков, 1998.

Виноградова Н. А., Каптерева Т. П., Стародуб Т. Х. Традиционное искусство Востока: Терминологический словарь. - М., 1997.

Губарева М. В., Низовский А. Ю. Сто великих храмов. - М., 2002.

Популярная художественная энциклопедия: Архитектура. Живопись. Скульптура. Графика: В 2т. / Гл. ред. Полевой В. М. - Т.1. (А-К) - М., 1991.

1. W. M. Flinders Petrie, Kahun, Gurob, and Hawara, Kegan Paul, Trench, Trübner, and Co., London 1890

2. Charles Gates, Ancient Cities: The Archaeology of Urban Life in the Ancient Near East and Egypt, Greece and Rome, Routledge 2003, p.101

3. Історія архітектури. О. Шуазі. Том 1,2. - М: Изд-во Академії Архітектури, 1937. - 704 с .: іл.

4. Афанасьева В., Луконин В., Померанцева Н. Искусство Древнего Египта. // Малая история искусств. Искусство Древнего Востока. - М., 1976.

# data[].attributes.attachment_link.title
Архітектура Стародавнього Єгипту - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
У той час, коли інші народи знаходилися ще на стадії доісторичного розвитку, єгиптяни володіли вже високим і розвиненим мистецтвом. Історія архітектури починається в Єгипті. Точні археологічні дати встановити неможливо: при теперішньому стані наших знань, доводиться класифікувати пам'ятники в порядку проходження сучасних їм династій.

# data[].attributes.headline
Архітектура Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.subject
Архітектура Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У той час, коли інші народи знаходилися ще на стадії доісторичного розвитку, єгиптяни володіли вже високим і розвиненим мистецтвом. Історія архітектури починається в Єгипті. Точні археологічні дати встановити неможливо: при теперішньому стані наших знань, доводиться класифікувати пам'ятники в порядку проходження сучасних їм династій.

Таким чином, архітектуру Стародавнього Єгипту можна розділити на 5 періодів: архітектура Раннього царства, архітектура Стародавнього Царства, архітектура Середнього царства, архітектура Нового царства, архітектура Пізнього царства.

Стародавній Єгипет, який поклав початок архітектурі, був країною, позбавленою будівельного лісу. Лісу було так само мало, як і в інших оазисах африканської пустелі, основна рослинність - пальми, що дають дерево поганої якості, і очерет. Все це багато в чому визначило те, що основними будівельними матеріалами були необпалена цегла-сирець і камінь, головним чином, вапняк, що добувається в Нільській долині, а також пісковик і граніт. Камінь використовувався в основному для гробниць і поховань, в той час як цегла йшла на спорудження палаців, фортець, будівель в околицях храмів та міст, а також допоміжних споруд для храмів.

Давньоєгипетські будинки будували з бруду, що видобувався в Нілі. Його залишали на сонці, щоб він висихав і ставав придатним для будівництва.

Багато єгипетських міст не збереглися до наших днів, бо розташовувалися в зоні розливів Нілу, рівень якого піднімався кожне тисячоліття, в підсумку багато міст були затоплені, а бруд, який був використаний для будівництва, ставав добривом для селянських полів. Нові міста будувалися на місці старих, тому стародавні поселення і не зберігалися. Однак посушливий клімат Стародавнього Єгипту зберіг деякі споруди з цегли-сирцю - село Дейр ель-Медіна, Кахун, місто, що досягло розквіту в Середнє царство (сучасний Ель-Лахун), фортечні споруди в Бухені і Міргисі. Все ж багато храмів і споруд збереглися до наших днів, внаслідок того, що вони перебували на недосяжній для нільських розливів висоті і були побудовані з каменю.

Основне розуміння давньоєгипетської архітектури засноване на вивченні релігійних пам'яток, найбільш збережених споруд. Судячи з деяких збережених колон з Карнацького храму єгиптяни перед укладанням каменю кантували начисто лише постелі і вертикальні шви; лицьова ж поверхня каменів обтісувалася по закінченні будівництва будівлі. Цим прийомом користувалися згодом греки. Камені клалися без скріпного матеріалу і без всяких штучних зв'язків. В фіванську епоху металеві скріплення, мабуть, абсолютно не вживалися, і лише зрідка використовувалися дерев'яні скоби у формі хвоста для зв'язку каменів між собою (Медінет-Абу, Абідос) або ж для скріплення тріщин монолітів ( Луксорський обеліск) Зовнішні та внутрішні стіни, а також колони і пірси, були покриті ієрогліфічними та ілюстрованими фресками і різьбленими фігурками, розфарбованими різними кольорами. Мотиви прикрас єгипетських будівель символічні, так наприклад - скарабей, священний жук, або сонячний диск, що символізував бога сонця Ра. Також часто зустрічаються пальмові листи, зарості папірусу, квіти лотоса. Ієрогліфи використовувалися не тільки в декоративних цілях, але і щоб зберегти історичні події, війни, які велися, богів, яким поклонялися, побут стародавніх єгиптян, життя і смерть фараонів, що правили стародавньою державою.

Пам'ятки монументального зодчества практично не збереглися, оскільки основним будівельним матеріалом в ті дні була цегла-сирець. Використовувалися також глина, очерет і дерево, причому поєднання цегляного облицювання і дерев'яних балкових перекриттів і декору є важливою ознакою, що дозволяє віднести виконання до сфери мистецтва Раннього царства. Камінь застосовувався лише як оздоблювальний матеріал. До цієї епохи відноситься тип палацових фасадів - "серех", зображення яких зустрічаються на стелах фараонів I династії. Риси цих споруд нерідко повторювалися і в формах царських саркофагів. Культові та меморіальні споруди збереглися краще, ніж палаци: це, перш за все, святилища, молитовні і мастаби. Декорування святилищ ще зберігає зв'язок з епохою дерев'яного зодчества, в якому використовувався орнаментальний мотив очеретяної плетінки.

В період Раннього Царства склалися і такі прийоми оформлення, як увігнуті карнизи, орнаментальні фризи (мальовничі або скульптурні) та оформлення дверного отвору глибоким уступом.

Багато з традицій храмового зодчества відбилися і в стилі меморіальних споруд, які були дуже важливі для давньоєгипетської культури у зв'язку з вирішальним значенням в ній поховального культу. Поховання I-II династій зосереджені в районі Мемфіса і Абідоса, що стали центрами заупокійного культу. З ним пов'язано, з одного боку, широкий розвиток типу гробниць - мастаб, найхарактерніших будівель в архітектурі Стародавнього Єгипту. З іншого боку, саме в зв'язку з розробкою мастаб відбувається збагачення, уточнення змісту культу.

Приблизно в XXX столітті до н. е. фараоном I династії Нармером, або Менесом, були об'єднані в єдину державу Північний і Південний Єгипет зі столицею в Мемфісі.

Створення потужної централізованої держави під владою фараона, який вважається сином бога Ра, визначало і основний тип архітектурної споруди - гробницю, яка зовнішніми засобами передавала ідею його божественності. Найвищого піднесення Єгипет досягає при правителях III і IV династій. Створюються найбільші за розмірами царські гробниці-піраміди, над спорудами яких десятками років трудилися не тільки раби, але і селяни. Цей історичний період нерідко називають "часом пірамід", і його легендарні пам'ятники не були б створені без блискучого розвитку в Єгипті точних наук і ремесел.

Одним з ранніх пам'яток монументальної кам'яної архітектури є ансамбль поховальних споруд фараона III династії Джосера. Він був зведений під керівництвом єгипетського зодчого Імхотепа і відображав задум самого фараона (втім, цей задум кілька разів зазнавав істотних змін). Відмовившись від традиційної форми мастаби, Імхотеп зупинився на піраміді з прямокутною підставою, що складається з шести щаблів. Вхід знаходився з північного боку; під основою були висічені підземні коридори і шахта, на дні якої розташовувалася похоронна камера. В заупокійний комплекс Джосера входили також південна гробниця-кенотаф з пов'язаною з нею молитовнею і двір для обряду хеб-сед (ритуального відродження життєвої сили фараона в бігу).

Ступінчасті піраміди зводили й інші фараони III династії (піраміди в Медумі і Дахшурі); одна з них має ромбоподібні контури.

Досконале вираження ідея гробниці-піраміди знайшла в усипальницях, збудованих в Гізі для фараонів IV династії - Хеопса (Хуфу), Хефрена (Хафра) і Мікеріна (Менкаура), які ще в давнину вважалися одним з чудес світу. Найбільша з них була створена зодчим Хеміуном для фараона Хеопса. При кожній піраміді зводився храм, вхід в який знаходився на березі Нілу і з'єднувався з храмом довгим критим коридором. Навколо пірамід рядами розташовувалися мастаби. Піраміда Мікеріна залишилася незавершеною і добудовувалася сином фараона не з кам'яних блоків, а з цегли.

В похоронних ансамблях V-VI династій основна роль переходить до храмів, які обробляються з більшою розкішшю.

До кінця періоду Стародавнього царства з'являється новий тип будівлі - сонячний храм. Його будували на узвишші і обносили стіною. У центрі просторого двору з молитовнями ставили колосальний кам'яний обеліск з визолоченою мідною верхівкою і величезним жертовником у підніжжі. Обеліск символізував священний камінь Бен-Бен, на який за переказами зійшло сонце, що народилося з безодні. Як і піраміди, сонячний храм з'єднувався критими переходами з воротами в долині. До числа найбільш відомих сонячних храмів належить храм Ніусірра в Абідосі.

У 2050 році до н. е. Ментухотеп I знову об'єднав Єгипет і відновив єдину владу фараонів під егідою Фів. Сторіччя, що відокремлюють епоху Середнього царства від часу заходу Стародавнього царства, багато значили в духовному житті єгиптян. Розпад країни, війни, занепад центру та божественної влади фараона - все це створило ґрунт для розвитку індивідуалізму.

Індивідуалізм єгиптян проявився насамперед у тому, що кожен став дбати про власне безсмертя. Тепер вже не тільки фараон і вельможна знать, а й прості смертні стали претендувати на привілеї у потойбічному світі. Так виникла ідея рівності після смерті, що відразу ж позначилося на технічній стороні культу померлих. Він дуже спростився. Стали зайвою розкішшю гробниці типу мастаба. Для забезпечення вічного життя було вже достатньо однієї стели - кам'яної плити, на якій були написані магічні тексти і все, що було потрібно померлому в потойбічному світі.

Однак фараони продовжували будувати гробниці у вигляді пірамід, бажаючи підкреслити законність володіння престолом. Правда, це були вже не ті піраміди, що зводилися в епоху Стародавнього царства: розміри їх значно зменшилися, матеріалом для будівництва служили не двотонні блоки, а цегла-сирець, змінився і спосіб кладки. Основу складали вісім капітальних кам'яних стін, які розходилися радіусами від центру піраміди до її кутів і середини кожної зі сторін. Від цих стін під кутом в 45 градусів відходили інші вісім стін, а проміжки між ними заповнювалися уламками каменю, піском, цеглою. Зверху піраміди облицьовувались вапняковими плитами, що з'єднувалися один з одним дерев'яними кріпленнями. Так само, як і в Стародавньому царстві, до східної сторони піраміди примикав верхній заупокійний храм, від якого йшов критий перехід до храму в долині. В даний час ці піраміди являють собою купи руїн.

Поряд з пірамідами, які по суті копіювали піраміди Стародавнього царства, з'явився новий тип поховальних споруд, що поєднував в собі традиційну форму піраміди і скельну гробницю. Найбільш значним з подібних пам'ятників була усипальниця царя Ментухотепа II в Дейр-ель-Бахрі. До неї з долини вела обгороджена кам'яними стінами дорога в 1200 метрів завдовжки і 32 метра шириною. Головну частину усипальниці складав заупокійний храм, оформлений портиком; по центру пандус вів на другу терасу, де другий портик оточував із трьох сторін колонний зал, в центрі якого піднімалася складена з кам'яних брил піраміда. Її підставою служила природна скеля. Із західного боку знаходився відкритий двір, оформлений портиками, з виходами в колонний зал і святилище, вирубане в скелі. Гробниця фараона розміщувалася під колонним залом.

Значною спорудою епохи Середнього царства є і заупокійний комплекс фараона Аменемхета III в Хаварі. Піраміда складена з цегли і облицьована вапняком, похоронна камера висічена з цільної брили відполірованого жовтого кварциту. Особливу популярність отримав заупокійний храм при піраміді. Цей храм увійшов в історію культури під назвою лабіринту. Храм займав площу в 72000 квадратних метра і ділився двома рядами колон на три нефи, з яких центральний був вище бічних і висвітлювався через віконні прорізи у верхній частині стін.

Лабіринт вважається найвидатнішим з безлічі багатоколонних храмів, побудованих в період Середнього царства. Колони його були стилізовані під рослинні форми, що відповідало символіці храму як дому божества - сонця, яке, по одній з єгипетських легенд, народилося з квітки лотоса. Найчастіше колони імітували в'язку стебел папірусу, були також колони з рослинною капітеллю, що зображують квітку папірусу або лотоса. Усі колони багато прикрашені кольоровим орнаментом і позолотою. Між капітеллю і важким перекриттям єгиптяни поміщали значно меншу за розмірами плиту абак, непомітну знизу, в результаті чого, здавалося, що стеля, розписана під зоряне небо із золотими зірками, ширяє в повітрі.

Поряд з традиційними для єгипетського зодчества колонами, з'явилася нова форма колони з каннелірованим стовбуром і трапецієподібною капітеллю. Деякі дослідники вважають їх прообразом доричного ордера, але ці досить невизначені збіги можуть виявитися випадковими.

Провідну роль в архітектурі та мистецтві Нового царства починають грати Фіви. За короткий термін в них будуються пишні палаци і будинки, чудові храми, які змінили вид Фів. Слава міста зберігалася протягом багатьох століть.

Будівництво храмів велося в трьох основних напрямках: зводилися наземні, скельні і напівскельні храмові комплекси.

Наземні храми являли собою втягнутий в плані прямокутник, оточений високою масивною стіною, до воріт якої вела від Нілу широка дорога, прикрашена по обидва боки статуями сфінксів. Вхід в храм оформляли пілоном, з внутрішньої сторони якого двоє сходів вели на верхню платформу. До зовнішнього боку пілона прикріплювали високі дерев'яні щогли з прапорами, а перед ними споруджували гігантські статуї фараона і позолочені обеліски. Вхід вів у відкритий, обнесений колонадою двір, що закінчується портиком, побудованим трохи вище рівня двору. У центрі двору знаходився жертовний камінь. За портиком розташовувався гіпостиль, а за ним, в глибині храму - молитовня, що складається з декількох приміщень: в центральному на жертовному камені перебувала священна тура зі статуєю головного бога, в інших двох - статуї богині-дружини і статуї бога-сина. Навколо молитовні по периметру тягнувся обхідний коридор, з якого дверні прорізи вели в додаткові зали, храмову бібліотеку, сховища для статуй, кімнати для спеціальних ритуалів.

До подібного типу храмів відносяться обидва храми Амона у Фівах - Карнацький та Луксорський.

Скельні храмові комплекси представляють собою перевернуту букву "Т". Фасад храму вирубували в зовнішній частині скелі, всі інші приміщення йшли вглиб. Прикладом храму такого типу, може служити храм Рамсеса II в Абу-Сімбелі. Ансамбль складається з двох споруд: Великого храму і Малого. Великий був присвячений фараону і трьом богам: Амону, Ра, і Птаху. Малий спорудили на честь богині Хатор, образ якої збігався з образом дружини Рамсеса II Нефертарі.

Істотним нововведенням Архітектури Нового царства стало відділення гробниці від заупокійного храму. Першим фараоном, який порушив традицію, став Тутмос I, який вирішив поховати своє тіло не в пишній гробниці заупокійного храму, а в висіченій у віддаленій ущелині гробниці, в так званій "Долині Царів".

Прикладом напівскельного заупокійного храму може служити храм цариці Хатшепсут в Дейр-ель-Бахрі. Вона побудувала свій храм поруч з храмом фараона Ментухотепа II. Її храм перевершував храм Ментухотепа і розміром, і багатством декору. Він являв собою поєднання трьох поставлених одна на одну кубів. Оформлення фасадів будувалося на чергуванні горизонталей терас з вертикалями колонад. У нижньому ярусі містився портик, що займає всю довжину східної стіни і розділений посередині пандусом. На другу терасу вела драбина, яка візуально є продовженням пандуса.

Після приходу до влади Ехнатона ведеться будівництво храмів присвячених Атону. Храми, як і раніше, були орієнтовані із заходу на схід, а їх територія обнесена стінами. Вхід оформляли невисокими пілонами з щоглами. Однак, оскільки новий культ відбувався просто неба, храми Атона не мали характерних колонних залів. Пілони чергувалися з величезними відкритими дворами, заповненими незліченними жертовниками. Побудовані вони були з цегли, тому до наших днів не збереглися.

В Стародавньому Єгипті цього часу помітно посилюється влада фіванського жрецтва при значному ослабленні ролі царської єдинодержавності. Кермо державного правління в 1085 році до н. е. перейшло до Смендеса, вихідця з стану жерців; потім троном оволоділи представники лівійської знаті (засновник династії - правитель Шешонк I, знову ненадовго об'єднав Єгипет), яких змінюють династії Куша, Ефіопії і Ассирії. Нове об'єднання країни в так званий Саісський період змінюється перським пануванням. Перські правителі, котрі заснували XXVII династію, правили аж до вступу до Єгипту Олександра Македонського.

У наслідування великим царям багато з правителів пізнього періоду вели будівництво в Карнаці (наприклад, сучасний вхід до храму Амона зведений за фараона Шешонка I; збереглася і колонада фараона Тахаркі). В період панування Куша будуються цегляні гробниці в формі пірамід. Будівлі в цілому зберігають орієнтацію на класичні традиції.

З епохи XXVI династії Фіви втрачають своє політичне і художнє значення, і новою столицею Єгипту стає місто Саїс. Архітектурні пам'ятники саісського періоду майже не збереглися. В небагатьох відомих комплексах присутні наземні і скельні споруди, а також застосовуються деякі елементи храмової архітектури - гіпостилі, пілони, ланцюги зал.

В архітектурі епохи перського панування відбувається поступова відмова від типу монументальних ансамблів; храми, як і раніше присвячені давнім богам, тепер стають набагато менше за розмірами. Зберігається тип класичної колонади часів Нового царства, але при цьому помітно зростає пишність і детальна розробка декору.

Після завоювання Єгипту греками відбувається невідворотний, але вельми продуктивний для мистецтва синтез місцевої художньої культури з традиціями античності. Своєрідність нового синтезуючого стилю демонструють храм Птолемея III в Карнаці, храм Гора в Едфу і комплекс Ісіди на о. Філе, названий Геродотом "перлиною Єгипту".

Строительство храмов// Крушкол Ю. С., Мурыгина Н. Ф., Черкасова Е. А. Хрестоматия по истории Древнего мира. - М., 1975.

Исида и Осирис // Немировский А. И. Мифы древности: Ближний Восток. Научно-художественная энциклопедия. - М., 2001.

Книга мертвых // Поэзия и проза Древнего Востока / Ред. и вст.ст. Брагинского И.- М., 1973.

Надпись Аменхотепа III из Мемнония // Хрестоматия по истории Древнего Востока/ Гл. ред. Струве В. В.- М., 1963.

Померанцева Н. Эстетические основы искусства Древнего Египта. - М., 1976.

Всеобщая история искусств: В 6 т./ Под ред. Веймарна Б. - Т.1. Искусство древнего мира. - М., 1956.

Гнедич П. П. История искусств с древнейших времен. - М., 2000.

Кинк Х. А. Древнеегипетский храм - М., 1979.

Культура древнего Египта / Отв. ред. Кацнельсон И. - М., 1976.

Матье М. Э. Во времена Нефертити. - М., 1965.

Перепёлкин Ю. А. Переворот Амен-хотпа IV: В 24. - ч. 4.1. - М., 1967.

Любимов Л. Над вечностью // Тутанхамон и его время. Сб.ст./ Под ред. Даниловой И. - М., 1976.

История зарубежного искусства / Под ред. Кузьминой М. Т., Мальцевой Н. Л. - М., 1984.

Шейко В. М., Гаврюшенко А. А., Кравченко А. В. История художественной культуры. Первобытность. Древний мир.- Харьков, 1998.

Виноградова Н. А., Каптерева Т. П., Стародуб Т. Х. Традиционное искусство Востока: Терминологический словарь. - М., 1997.

Губарева М. В., Низовский А. Ю. Сто великих храмов. - М., 2002.

Популярная художественная энциклопедия: Архитектура. Живопись. Скульптура. Графика: В 2т. / Гл. ред. Полевой В. М. - Т.1. (А-К) - М., 1991.

1. W. M. Flinders Petrie, Kahun, Gurob, and Hawara, Kegan Paul, Trench, Trübner, and Co., London 1890

2. Charles Gates, Ancient Cities: The Archaeology of Urban Life in the Ancient Near East and Egypt, Greece and Rome, Routledge 2003, p.101

3. Історія архітектури. О. Шуазі. Том 1,2. - М: Изд-во Академії Архітектури, 1937. - 704 с .: іл.

4. Афанасьева В., Луконин В., Померанцева Н. Искусство Древнего Египта. // Малая история искусств. Искусство Древнего Востока. - М., 1976.

# data[].attributes.attachment_link.title
Архітектура Стародавнього Єгипту - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
У той час, коли інші народи знаходилися ще на стадії доісторичного розвитку, єгиптяни володіли вже високим і розвиненим мистецтвом. Історія архітектури починається в Єгипті. Точні археологічні дати встановити неможливо: при теперішньому стані наших знань, доводиться класифікувати пам'ятники в порядку проходження сучасних їм династій.

# data[].attributes.headline
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.subject
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
мистецтво стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.headline
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.subject
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.attachment_link.title
Єгипет. Давні храми і гробниці фараонів.

# data[].attributes.headline
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.subject
Перепьолкін Кіріл 8-Б 

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
скульптури стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.headline
Перепьолкін Кіріл 8-Б Архітектура Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.subject
Перепьолкін Кіріл 8-Б Архітектура Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
стародавній Єгипет архітектура

# data[].attributes.attachment_caption
Григор'єва Вероніка 8-А клас 

# data[].attributes.headline
Мистецтво Стародавнього Египту 

# data[].attributes.subject
Мистецтво Стародавнього Египту 

# data[].attributes.body
Роль мистецтва була абсолютно іншою, ніж у наш час. На відміну від скороминущого земного життя, мистецтво було носієм вічного життя, головним засобом забезпечити безсмертя. Тому праця художників вважалася священною дією, вони займали високе положення в соціумі.Творами мистецтва були піраміди, храми, гробниці, настінний живопис і статуї. Сюжети барельєфів незмінно служили сполучною ланкою між богами і людьми, перш за все фараонами. Сцени боротьби, жертвопринесення і потойбічного життя чергувалися зі сценами життя, діяльності, радості і смерті.Вищим культом був культ сонячного божества. Єгипет називали Краєм Сонця, фараонів - синами Сонця. Сонячна символіка різноманітна: сонце зображували у вигляді крилатої кулі, у вигляді кулі з безліччю скерований рук - променів; зображували його соколом, биком. Круг - подоба сонячного диска - постійно зустрічається в єгипетських орнаментах. Обеліск - архітектурна форма, вперше створена в Єгипті, - символізувала сонячне проміння.

# data[].attributes.wish_content.attachment_props.alternative_text
Мистецтво Стародавнього Египту

# data[].attributes.headline
Архітектура це   мистецтво  проєктування  спорудження  та художного  оздоровлення  будов а також продукт такого проєктування  і ше в архітектури показують картинки цітають діти про архітектуру бо вчителька задає шо вони знали шо таке архітектура 

# data[].attributes.subject
Архітектура це   мистецтво  проєктування  спорудження  та художного  оздоровлення  будов а також продукт такого проєктування  і ше в архітектури показують картинки цітають діти про архітектуру бо вчителька задає шо вони знали шо таке архітектура 

# data[].attributes.headline
Мистецтво Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.subject
Мистецтво Стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.body
Давньоєгипетська архітектура вирізняється умовністю й одноманітністю Це було пов'язано з тим, що видобуток каменю і його обробка перебувала в руках держави, методи роботи встановилися так міцно, що не змінювалися впродовж 3500 років. Ізольованість єгипетської цивілізації призвела до того, що в стародавній державі була відсутня конкуренція в архітектурі, яка б сприятливо вплинула на її розвиток, як, наприклад, в Європі. Ще одним важливим фактором була відсутність різноманітності будівельного матеріалу

Жидченко Марія

# data[].attributes.headline
Давньоєгипетська архітектура 

# data[].attributes.subject
Давньоєгипетська архітектура 

# data[].attributes.body
Давньоєгипетська архітектура вирізняється умовністю й одноманітністю[1]. Це було пов'язано з тим, що видобуток каменю і його обробка перебувала в руках держави, методи роботи встановилися так міцно, що не змінювалися впродовж 3500 років. Ізольованість єгипетської цивілізації призвела до того, що в стародавній державі була відсутня конкуренція в архітектурі, яка б сприятливо вплинула на її розвиток, як, наприклад, в Європі. Ще одним важливим фактором була відсутність різноманітності будівельного матеріалу.

# data[].attributes.body
Стародавнього Єгипту — одна з найбільш самобутніх і строго канонічно розроблених галузей мистецтва Давнього Єгипту. Скульптура створювалася і розвивалася, щоб представити давньоєгипетських богів, фараонів, царів і цариць у фізичній формі. Існувало також безліч зображень Ка в могилах простих єгиптян, в основному з дерева, деякі з них збереглися. Статуї богів і фараонів ставили на загальний огляд, як правило, на відкритих просторах і поза храмів.

Статуї, як правило, зберігають первинну форму кам'яної брили (або шматка дерева), з якого вони висічені.

Існував дуже суворий канон[2]створення давньоєгипетської скульптури: колір тіла чоловіка мав бути темніше кольору тіла жінки, руки сидячої людини повинні були бути виключно на колінах; існували певні правила зображення єгипетських богів. Так бога Гора слід було зображати з головою сокола, бога мертвих Анубіса — з головою шакала. Всі скульптури створювали відповідно до даного канону і проходження було настільки суворим, що майже за тритисячолітню історію існування Стародавнього Єгипту він не зазнав змін[3].

# data[].attributes.body
Давньоєгипетська архітектура вирізняється умовністю й одноманітністю[1]. Це було пов'язано з тим, що видобуток каменю і його обробка перебувала в руках держави, методи роботи встановилися так міцно, що не змінювалися впродовж 3500 років. Ізольованість єгипетської цивілізації призвела до того, що в стародавній державі була відсутня конкуренція в архітектурі, яка б сприятливо вплинула на її розвиток, як, наприклад, в Європі. Ще одним важливим фактором була відсутність різноманітності будівельного матеріалу.

В Єгипті було мало архітектурних форм, характерних для цієї держави, це також пояснювалося обмеженістю будівельного матеріалу. Основними архітектурними формами були піраміда, пілон і колона.

Останній фактор, який відіграє велику роль у розвитку архітектури більшості країн, — це наявність доріг і їх якість. В Стародавньому Єгипті єдиною хорошою дорогою був Ніл, він нею залишається й досі.

Єгипетське будівельне мистецтво досягло своєї досконалості в епоху фараона Хуфу. Після цього методи будівництва ніяк не покращувалися, хоча в архітектурі виникли нові форми, а якість будівництва, в широкому сенсі, незмінно погіршувалася

# data[].attributes.body
Храми Давнього Єгипту — культові споруди давніх єгиптян, спеціально побудовані для поклоніння богам і поминання фараонів. Храмові споруди розташовані по всій території Стародавнього Єгипту і в тих областях, які залежали від цієї держави.

# data[].attributes.body
Мистецтво Стародавнього Єгипту — живопис, скульптура, архітектура та інші види мистецтва, які зародилися в Нільській долині близько 5000 років до н. е. і проіснували до 300 року н. е.

# data[].attributes.body
Мистецтво Стародавнього Єгипту — живопис, скульптура, архітектура та інші види мистецтва, які зародилися в Нільській долині близько 5000 років до н. е. і проіснували до 300 року н. е.

# data[].attributes.body
Храми Давнього Єгипту — культові споруди давніх єгиптян, спеціально побудовані для поклоніння богам і поминання фараонів. Храмові споруди розташовані по всій території Стародавнього Єгипту і в тих областях, які залежали від цієї держави.

# data[].attributes.headline
Давеньоєгипетьська скульптура

# data[].attributes.subject
Давеньоєгипетьська скульптура

# data[].attributes.body
Стародавнього Єгипту — одна з найбільш самобутніх і строго канонічно розроблених галузей мистецтва Давнього Єгипту. Скульптура створювалася і розвивалася, щоб представити давньоєгипетських богів, фараонів, царів і цариць у фізичній формі. Існувало також безліч зображень Ка в могилах простих єгиптян, в основному з дерева, деякі з них збереглися. Статуї богів і фараонів ставили на загальний огляд, як правило, на відкритих просторах і поза храмів.

Статуї, як правило, зберігають первинну форму кам'яної брили (або шматка дерева), з якого вони висічені.

Існував дуже суворий канон створення давньоєгипетської скульптури: колір тіла чоловіка мав бути темніше кольору тіла жінки, руки сидячої людини повинні були бути виключно на колінах; існували певні правила зображення єгипетських богів. Так бога Гора слід було зображати з головою сокола, бога мертвих Анубіса — з головою шакала. Всі скульптури створювали відповідно до даного канону і проходження було настільки суворим, що майже за тритисячолітню історію існування Стародавнього Єгипту він не зазнав змін.

# data[].attributes.headline
Архітектура Стародавньго Єгипту

# data[].attributes.subject
Архітектура Стародавньго Єгипту

# data[].attributes.body
Давньоєгипетська архітектура вирізняється умовністю й одноманітністю[1]. Це було пов'язано з тим, що видобуток каменю і його обробка перебувала в руках держави, методи роботи встановилися так міцно, що не змінювалися впродовж 3500 років. Ізольованість єгипетської цивілізації призвела до того, що в стародавній державі була відсутня конкуренція в архітектурі, яка б сприятливо вплинула на її розвиток, як, наприклад, в Європі. Ще одним важливим фактором була відсутність різноманітності будівельного матеріалу.

В Єгипті було мало архітектурних форм, характерних для цієї держави, це також пояснювалося обмеженістю будівельного матеріалу. Основними архітектурними формами були піраміда, пілон і колона.

Останній фактор, який відіграє велику роль у розвитку архітектури більшості країн, — це наявність доріг і їх якість. В Стародавньому Єгипті єдиною хорошою дорогою був Ніл, він нею залишається й досі.

Єгипетське будівельне мистецтво досягло своєї досконалості в епоху фараона Хуфу. Після цього методи будівництва ніяк не покращувалися, хоча в архітектурі виникли нові форми, а якість будівництва, в широкому сенсі, незмінно погіршувалася

# data[].attributes.headline
Романько Арсеній 8-В

# data[].attributes.subject
Романько Арсеній 8-В

# data[].attributes.body
Храми, зведені в Стародавньому Єгипті ще близько 5 тисяч років тому, досі вражають уяву туристів і дослідників своєю величчю. Це одне з головних надбань Єгипту, збережених в пам’ять про древньої цивілізації.

Загальне значення храмів у Давньому Єгипті

Історики і мистецтвознавці називають Єгипет колискою сучасної цивілізації. Особливу роль у розвитку культури грали храми, зведені на території Стародавнього Єгипту. Вони зводилися для поклоніння богам, а також в ролі усипальниць для фараонів, які вважалися намісниками богів на землі. Тому храми розташовані на всій території країни і досить численні.

У храмах стародавні єгиптяни здійснювали різні ритуальні обряди і жертвопринесення богам, проводилися свята і інсценування різних міфологічних сцен. Всі ці дії проводилися жерцями для підтримки божественного порядку у всесвіті. Саме слово «храм» дослівно означало «будинок бога».
Будівництво храмів і їх забезпечення предметами розкоші входило в обов’язки фараонів. А от прості жителі до церемоній не допускалися, більш того — їм заборонялося навіть входити деякі частини храмів, щоб не осквернити їх своєю присутністю. Служіння в храмах вважалося доступним тільки для наближених до богів верств населення.
Центральне місце у всіх Єгипетських храмах займало Святилище. Спочатку зводиться як невелике приміщення зі статуями богів, в 1500-х роках до н. е. воно перетворилося на величезний комплекс приміщень та будівель, монументальну архітектурну споруду. Всі частини споруди виконувались у відповідності з певним релігійним призначенням. Як правило, в храмі розташовувалися і закриті зали, відкриті майданчики. Також храм був оточений та іншими спорудами, винесеними за його стіни.

Для забезпечення жерців сем необхідним навколо храмів існували оброблювані поля, на яких працювали прості люди. Акумуляція матеріальних цінностей у храмах робила їх цілком самостійними і впливовими економічними центрами в окрузі.

# data[].attributes.headline
Романько Арсеній 8-В

# data[].attributes.subject
Романько Арсеній 8-В

# data[].attributes.body
Характеризується мистецтво унікальними художніми пам’ятками важливого значення, які були витвором єгипетського народу в історії людства. Славиться цивілізація монументальною кам’яною архітектурою, реалістичними правдивими скульптурними портретами, високомайстерним художнім ремеслом.  Найкращими майстрами в обробці каменю вважалися архітектори з скульптурами.

Прямим підтвердженням архітектурного мистецтва слугують єгипетські піраміди, колонні храмові зали, кам’яні обеліски, тисячотонні величезні статуї. Єгиптяни мали неабиякі навики в художньому ремеслі: дерев’яна (ебена) та кістяна різьба (слонова), обробка різного роду металу, ювелірна, керамічна робота. Маючи хоча б якесь уявлення про такі речі, переходимо до вкрай  важливого терміну «єгипетське мистецтво».

Ось як це подається науковцем  Матьє: єгипетським мистецтвом слід називати один із важливих етапів, який відрізняється від первісного  мистецтва.  Найбільша заслуга мистецтва – просвітленість внутрішнього світу людини, її почуттями та переживаннями. Так в більшості сцен з вражаючою силою зображені люди, які оплакують померлих (переданий їхній скорботний  стан: заламування рук, биття в груди). Нерідко трапляються сцени піднесеної радості господаря  з приводу його нагородження, страх ворогів і втеча від бойовик колісниць єгиптян,  сімейна взаємна любов.

Ісіда, яка тримає на руках дитину Гора передає найбільше людське почуття — материнство, яке привернуло увагу світу. Міфологічний образ Ісіди сприймався єгипетськими матерями як певне чекання, надія визволення від хвороби та смертей. Не випадковими є народні оповіді про богиню Ісіду, за якими вона виступає як люблячою матір’ю власної дитини.

Зрозумілим є образ Ісіди в єгипетському мистецтві, що набув популярності в широкій масі населення та трансформувався в християнську іконографію. Враховувалися причини по яких виникали та довго зберігалися особливості мистецтва. Мистецтво в ті часи поставало як засіб ідеологічного впливу на свідомість мас, що піддавалися експлуатації, ставлячи перед собою мету – зміцнити та возвеличити фараонову владу.

Єгипетське мистецтво було нерозривно пов’язано з релігією і обумовлювалося  повільним розвитком культури. Характерна особливість єгипетського мистецтва полягала у довгому слідуванні  прийнятим давнім зразкам. Пояснюється причина тим, що релігійний світогляд складений в основних рисах з утвореним класовим  рабовласницьким суспільством, закріплюється обов’язковим виглядом  стародавньої пам’ятки мистецтва Єгипту, яка має до того ж релігійне призначення. Такі пам’ятки в історії Стародавнього Єгипту мали релігійно- культове призначення, а тому творцями дотримувалися закони.

# data[].attributes.headline
Чорнобривець Давид 8-Б

# data[].attributes.subject
Чорнобривець Давид 8-Б

# data[].attributes.body
Острів Філи — острів річки Ніл на півдні Єгипту, де зараз розташований великий давньоєгипетський храмовий комплекс. Сюди його перенесли зі своєї первісної ділянки через затоплення під час будівництва Асуанської греблі. На острові за давньоєгипетськими повір'ями, був похований Осіріс

# data[].attributes.headline
Чорнобривець Давид 8-Б

# data[].attributes.subject
Чорнобривець Давид 8-Б

# data[].attributes.body
Рамессеум — заупокійний храм фараона Рамсеса II. Лежить в руїнах, але навіть по них видно, що це була грандіозна споруда. Архітектура його така ж, як і пізнішого храму в Медінет-Абу, але масштаби більші. Стояв у центрі житлового кварталу, обнесеного глиняною стіною.

# data[].attributes.headline
Боги та Храми 

# data[].attributes.subject
Боги та Храми 

# data[].attributes.headline
Мистецтво стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.subject
Мистецтво стародавнього Єгипту 

# data[].attributes.headline
Мистецтво Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.subject
Мистецтво Стародавнього Єгипту

# data[].attributes.body
Мілюкова Дар'я 8-А

# data[].attributes.headline
будівництво якого по

# data[].attributes.body
будівництво якого почав Сеті I і завершив його син Рамсес II (приблизно 1290-1224 до н.е.). Монументальні колони з капітелями у вигляді квіток папірусу, що розкрилися, підтримуючі на висоті 24 м колосальні архітрави, свідчать про досконалість будівельної техніки. Усякий, кому хоч один раз доводилося бачити піраміди, мимоволі задумувався над тим, як же були побудовані ці грандіозні спорудження, як перевозилися величезні камені, якими технічними і математичними знаннями володіли древні єгиптяни і якими інструменти вони користалися.Жежель Ангеліна 8-В

# data[].attributes.attachment_caption
Новіков Максим, 8-Б клас

# data[].attributes.headline
Храм Мережі І.    На території цього храму було знайдено так званий "Абидосский список", завдяки якому було встановлена генеалогія єгипетських фараонів, що передують на престолі Рамсесу ІІ.

# data[].attributes.subject
Храм Мережі І.    На території цього храму було знайдено так званий "Абидосский список", завдяки якому було встановлена генеалогія єгипетських фараонів, що передують на престолі Рамсесу ІІ.

# data[].attributes.headline
~Живопис та скульптура~

# data[].attributes.subject
~Живопис та скульптура~

# data[].attributes.body
Як одне з мистецтв Стародавнього Єгипту.
Виконала: Помєранцева Вероніка, 8-А клас.

# data[].attributes.headline
Мистецтво Стародавнього Єгиптиу

# data[].attributes.subject
Мистецтво Стародавнього Єгиптиу

# data[].attributes.body
Однією з основних характеристик цього мистецтва була його відданість божествам та віра в вічність. Єгиптяни вірили в загальний порядок космосу, який відображався у їхньому мистецтві. Створення фресок, скульптур та обробка предметів побуту були невід'ємною частиною культури, що висувалася на п'єдестал світового мистецтва.
Символіка віри вплинула на обрання тематики мистецьких творів. Люди, боги, анімальні образи та навіть геометричні фігури сповнені глибокого смислу. Фараони та їхня родина часто зображувалися з надзвичайною величезністю, щоб підкреслити свій особливий статус та близькість до божества. Мистецтво стародавнього Єгипту має величезний вплив на сучасну культуру. Від його стін сповнених загадковості і духу минулого нам відкриваються двері до відомого світу, заповненого витонченими формами й незабутніми образами.
Романова Софія 8-А

# data[].attributes.headline
Тарнаруцька Наталя 8-А

# data[].attributes.subject
Тарнаруцька Наталя 8-А

# data[].attributes.body
Єгипетським мистецтвом слід називати один із важливих етапів, який відрізняється від первісного мистецтва. Найбільша заслуга мистецтва – просвітлені внутрішнього світу людини, її почуттями та переживаннями. Так в більшості сцен з вражаючою силою зображені люди, які оплакують померлих (переданий їхній скорботний стан: заламування рук, биття в груди). Нерідко трапляються сцени піднесеної радості господаря з приводу його нагородження, страх ворогів і втеча від бойовик колісниць єгиптян, сімейна взаємна любов.

Ісіда, яка тримає на руках дитину Гора передає найбільше людське почуття — материнство, яке привернуло увагу світу. Міфологічний образ Ісіди сприймався єгипетськими матерями як певне чекання, надія визволення від хвороби та смертей. Не випадковими є народні оповіді про богиню Ісіду, за якими вона виступає як люблячою матір’ю власної дитини.

Зрозумілим є образ Ісіди в єгипетському мистецтві, що набув популярності в широкій масі населення та трансформувався в християнську іконографію. Враховувалися причини по яких виникали та довго зберігалися особливості мистецтва. Мистецтво в ті часи поставало як засіб ідеологічного впливу на свідомість мас, що піддавалися експлуатації, ставлячи перед собою мету – зміцнити та возвеличити фараонову владу.

Єгипетське мистецтво було нерозривно пов’язано з релігією і обумовлювалося  повільним розвитком культури. Характерна особливість єгипетського мистецтва полягала у довгому слідуванні  прийнятим давнім зразкам. Пояснюється причина тим, що релігійний світогляд складений в основних рисах з утвореним класовим  рабовласницьким суспільством, закріплюється обов’язковим виглядом  стародавньої пам’ятки мистецтва Єгипту, яка має до того ж релігійне призначення. Такі пам’ятки в історії Стародавнього Єгипту мали релігійно- культове призначення, а тому творцями дотримувалися закони.

# data[].attributes.attachment_caption
Новіков Максим, 8-Б клас 

# data[].attributes.headline
"УСИПАЛЬНЦЯ ТУТАТХАМОНА" - найбільша археологічна знахідка всіх часів.

# data[].attributes.subject
"УСИПАЛЬНЦЯ ТУТАТХАМОНА" - найбільша археологічна знахідка всіх часів.