# data[].attributes.headline
מדוע הטעם השתנה

# data[].attributes.subject
מדוע הטעם השתנה

# data[].attributes.body
אני חושבת שהטעם השתנה משום שברגע שהם היו צריכים״לשרוד״ והיו רעבים בצורה לא רגילה. כל דבר אשר הם הכניסו לפה היה משהו שסיפק את הצורך שלהם. לעומת זאת, שבוע אחר כך הארוחה לא בהכרח הייתה הכרחית וחשובה ביותר מפני, שאכלו לפני ולא באו רעבים והגוף שלהם לא היה זקוק כל כך לה.

# data[].attributes.headline
אני חושבת שמה שקרה קרה בגלל רפלקס הישרדותי, בזמן מצוקה הגוף מעדיף לאכול משהו גם אם הוא לא באמת טעים אז המוח משדר שהמאכל טעים כדי שנאכל ממנו עוד ולא ניהיה במצב מצוקה.

# data[].attributes.subject
אני חושבת שמה שקרה קרה בגלל רפלקס הישרדותי, בזמן מצוקה הגוף מעדיף לאכול משהו גם אם הוא לא באמת טעים אז המוח משדר שהמאכל טעים כדי שנאכל ממנו עוד ולא ניהיה במצב מצוקה.

# data[].attributes.headline
מדוע הטעם השתנה?

# data[].attributes.subject
מדוע הטעם השתנה?

# data[].attributes.body
אני חושבת שהטעם השתנה מכיוון שכאשר אנחנו רעבים הגוף מנסה לאותת לנו שהוא צריך אוכל, וכמעט כל מאכל שנכניס לפה יהיה לנו טעים. אבל כשאנחנו לא רעבים אנחנו יכולים להיות יותר בררנים ולהרגיש את הטעם המדויק של האוכל.

# data[].attributes.headline
הקשר בין הרעב לטעם של מאכלים

# data[].attributes.subject
הקשר בין הרעב לטעם של מאכלים

# data[].attributes.body
לפי דעתי, כשרעבים מאוד, הגוף צריך מזון ולכן הוא גורם לנו לאכול בכך שהאוכל מרגיש יותר טעים ממה שהוא בדרך כלל.

# data[].attributes.headline
למה הטעם משתנה?

# data[].attributes.subject
למה הטעם משתנה?

# data[].attributes.body
אני חושב שלטעם בפעם הראשונה היה אפקט פסיכולוגי, הרעב והתשישות סופסוף הגיעו לקץ ואפשר לנוח ולהנות מאוכל! חוץ מזה, הפעם השנייה היא אף פעם לא אותו דבר

# data[].attributes.headline
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.subject
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.body
לפי דעתי היו שתי סיבות שגרמו לאוכל להיות פחות טעים. הראשונה והעיקרית לדעתי היא שכאשר הגוף רעב הוא עובר למצב הישרדותי, וכל דבר שיכנס לגוף יספק את הצורך וישאיר תחושת סיפוק יותר גדולה. הסיבה השנייה היא שלפי דעתי גם הציפיות שלהם כלפי המסעדה היו גבוהות בפעם השנייה בניגוד לפעם הראשונה שהן היו מאוד נמוכות.

# data[].attributes.headline
למה הטעם השתנה?

# data[].attributes.subject
למה הטעם השתנה?

# data[].attributes.body
לפי דעתי ברגע שאנחנו רעבים כל דבר שנאכל יראה לנו הרבה יותר טעים ותהיה תחושת סיפוק יותר גדולה בגלל שהיינו רעבים והגוף שלנו לא קיבל אוכל המון זמן, במיוחד שהציפיות של המשפחה מהמסעדה היו נמוכות, מה שבטוח השפיע, ברגע שהם נסעו ובדרך אכלו חטיפים והיו פחות רעבים האוכל נראה פחות טעים כי לא הייתה להם את תחושת הסיפוק שהם קיבלו בפעם הראשונה שהם אכלו. בנוסף, הפעם הציפיות שלהם היו הרבה יותר גבוהות כי בפעם הקודמת שהם אכלו הם היו מאוד רעבים.

# data[].attributes.headline
למה הטעם השתנה

# data[].attributes.subject
למה הטעם השתנה

# data[].attributes.body
בגלל שהם היו מאוד רעבים בפעם הראשונה שהם היו במסעדה והגוף שלהם היה צריך מזון המוח עיוות את הטעם כדי לגרום להם להמשיך לאכול האוכל, אבל בפעם השניה שהם היו במסעדה הם כבר לא היו כל כך רעבים ולכן למוח לא היה סיבה לעוות את הטעם ואז למאכלים היה הטעם המקורי שלהם (ולא הטעם המעוות).

# data[].attributes.body
לדעתי מה שקרה הוא שבפעם הראשונה הגוף היה רעב מאוד ולכן לא היה אכפת לו איזה אוכל נכנס אליו, העיקר אוכל. ובפעם השנייה לא היה רעב והחושים שלו עבדו כרגיל וזיהו את האוכל.

# data[].attributes.headline
למה הטעם השתנה?

# data[].attributes.subject
למה הטעם השתנה?

# data[].attributes.body
לדעתי יש קשר בין חוש הטעם לרעב. כשאנחנו רעבים הגוף מנסה לאותת לנו שהוא צריך מזון, וכמעט כל מאכל שנכניס לפה יהיה לנו טעים. אבל כשאנחנו לא רעבים ולא זקוקים בדחיפות למזון אנחנו יכולים להיות יותר בררנים ולאכול רק מאכלים מסוימים.

# data[].attributes.headline
השוני בטעמים 

# data[].attributes.subject
השוני בטעמים 

# data[].attributes.body
הרוב כתבו על זה שהרעב גרם לאוכל להיות טעים יותר. אני מסכימה, אבל אני חושבת שזה יכול להיות קשור גם לציפיות. בפעם הראשונה, המקום נראה למשפחה די מפוקפק, והציפיות נמוכות, מה שגורם למנה ממוצעת להרגיש חלומית. בפעם השנייה, הציפיות גבוהות מאוד- הם נסעו שעתיים! לכן האוכל, למרות שלא היה כ"כ גרוע, אכזב אותם

# data[].attributes.body
אני חושבת שכשאנחנו רעבים הגוף שלנו משדר לנו תחושת סיפוק גדולה כי הוא קיבל את מה שהוא צריך וכשאנחנו לא רעבים אנחנו יותר מתעסקים בטעם של האוכל מאשר באוכל עצמו כי הגוף שלנו לא נואש לזה.

# data[].attributes.headline
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.subject
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.body
לדעתי,  כאשר המשפחה הייתה רעבה, הייתה "הקלה" גדולה מאוד באכילה, וכך המוח נהנה יותר, ותיזכר הנאה גדולה מהאוכל (לאו דווקא בגלל הטעם, אלא בגלל התחושה של אכילה לאחר רעב.)
בפעם השנייה, המשפחה לא הייתה ממש רעבה, ולכן למוח לא הייתה הנאה גדולה מהאכילה עצמה, וא הטעם בנוני- גם ההנה תהיה בינונית.

# data[].attributes.body
אנשים במצב של רעב נוטים לקבל החלטות מהירות כמו שהמשפחה הזו נכנסה למסעדה וכל מה שהביאו להם היה טעים לעומת ביום ההוא כשחזרו לשם והאוכל לא היה טעים. בפעם הראשונה היה מדובר על מצב הישרדותי.

# data[].attributes.body
תופעה זו מתרחשת בגלל מצב פסיכולוגי הנקרא תיאבון, המופיע לעיתים קרובות בגלל רעב ובגללו אנו מרגישים שהאוכל טעים

לגבי מתי הלכנו בפעם השנייה, אכלנו לפני אוכל קל ולא הרגשנו רעב, ולכן לא הרגשנו את התיאבון, כך שהאוכל לא היה כמו בפעם הראשונה.

# data[].attributes.body
לדעתי כשאנחנו רעבים אז הגוף מרגיש שהוא צריך אוכל ולכן כשאנחנו אוכלים יש יותר תגמול בצורה של תחושה
טובה

# data[].attributes.body
אני משערת שהאוכל היה מאוד טעים למשפחה כיוון שהם היו כל כך רעבים, וכל כך הרבה זמן לא אכלו משהו, שהגוף הרגיש שכל אוכל אפשרי שייכנס לגוף, ייספק את הרצון שלו לצרוך משהו, וככה המוח רוצה לאכול עוד ועוד, וזה מרגיש כל כך טעים.

# data[].attributes.headline
הקשר בין רעב וטעם 

# data[].attributes.subject
הקשר בין רעב וטעם 

# data[].attributes.body
לפי דעתי זה קרה כי הרעב גרם להם לחשוב שהאוכל היה יותר טעין ממה שהם חושבים כשהם שבעים. זה קורה כי הגוף ארוצה שמתי שאנחנו רעבים נאכל גם אם האוכל לא טעים.

# data[].attributes.body
וואו זה בגלל שהמוח מרגיש צורך לאכול ולפיכך כל אוכל הוא חיוני והטעם הנפלא שמשדר לך המוח גורם לך לרצות לאכול עוד ועוד ועוד ועוד ועוד ועוד כדי שהגוף יקבל את מה שהוא צריך וואו וואו

# data[].attributes.body
בעניי כאשר אנו רעבים כל דבר שנוכל יהיה לנו הרבה יותר טעים גם כי הצפייה שלנו אליו גדולה מאוד. בנוסף זה כמו ללכת לישון אחרי יום ארוך ומעייף, מעוד משמח.

# data[].attributes.headline
הקשר בין הרעב והטעם

# data[].attributes.subject
הקשר בין הרעב והטעם

# data[].attributes.body
לדעתי, המוח הוא האחראי לדבר הזה מפני שיש לגוף אינטרס לגרום לנו להמשיך לאכול כשהוא צריך סוכרים

# data[].attributes.headline
קשר בין רעב וטעם.

# data[].attributes.subject
קשר בין רעב וטעם.

# data[].attributes.body
לדעתי זה קורה בגלל שהגוף מגיע למצב שהוא רעב בצורה שהוא יאכל הכל, בשלב זה כל דבר יראו לו טוב בגלל שזה לא מצב בחירתי והמוח לא יחליט שפשוט תחכו עוד שעה, אז זה היה נראה לו טוב.

# data[].attributes.body
לדעתי היה יותר טעים למשפחה בפעם הראשונה משום שכשאנחנו רעבים, אנחנו כנראה נאהב את האוכל הזה יותר משום שכבר אין לנו סבלנות לאכול, וגם מפני שכנראה המוח מפריש סוג של הורמונים או חומרים, כך שיש מן תופעה הגורמת לנו לאהוב את האוכל יותר.
בשבוע שאחרי, הם כבר קנו חטיפים לדרך, וכך הגוף שלהם לא היה במצב רעב, אלא ברגיל, וכך כנראה גם הגוף פחות חיכה לאוכל הזה וגם המוח לא הפריש את החומרים שגורמים לנו לחשוב שאוכל טעים.

# data[].attributes.headline
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.subject
הקשר בין רעב לטעם

# data[].attributes.body
אני מאמין שהסיבה שהאוכל היה טעים מאוד בפעם הראשונה היא שכאשר רעבים אז הגוף יותר שמח עם כל אוכל שנכניס פנימה, לא משנה מה הוא, כמו שלישון אחרי יום ארוך ומעייף מרגיש מאוד טוב. וזה גם הגיוני כי כאשר לא אכלתם הרבה זמן אז הגוף רוצה אוכל ופחות חשוב לו כבר מה אלא רק שיש אוכל.

# data[].attributes.headline
חוש הטעם והקשר לרעב

# data[].attributes.subject
חוש הטעם והקשר לרעב

# data[].attributes.body
לדעתי כאשר אנו אוכלים על בטן ריקה ורעבה האוכל מרגיש יותר כי טעים כי האוכל יותר מספק מאשר שתוכל על בטן מלאה, לדעתי זה קורה כי הגוף שלנו בנוי לזה שישמור על החיים שלנו וגרם לכך שנרצה לאכול כאשר נהיה רעבים בשיטה הזאת.

# data[].attributes.headline
לדעתי, מדובר שהתפתחה

# data[].attributes.body
לדעתי, מדובר שהתפתחה על רקע אבולציוני. הגוף בעצם "הופך" את האוכל לפרס כדי שנספק לו את מה שהוא צריך. לכן, כאשר לאחר תקופה ארוכה של צום, אם נתקל במקור אוכל הוא יהיה לנו יותר טעים, ויהיה לנו כפרס כי בעצם הגוף שלנו מעודד אותנו להמשיך לאכול ממנו ולמלא מצברים למקרה שנמשיך עם הצום.

# data[].attributes.body
על פי דעתי, כאשר אנו רעבים המוח מרגיש צורך לספק לעצמו מקור אנרגיה, המצוי במזון שאנו אוכלים. כאשר אנו נמצאים במצב הזה, למוח לא משנה מה נאכל (כמובן מזון שלא יעשה לנו נזק, כגון רעל), העיקר שיספק לנו אנרגיה על מנת שנוכל לתפקד כרגיל. באותו המצב, למוח לא הייתה שום ברירה אלא להיאלץ לאכול את המזון הזה על מנת שיוכל לתפקד ובשל כך שכנע את עצמו שזהו מזון טעים ונפלא.
לעומת זאת, כאשר המשפחה חזרה שנית, היא הייתה מצוידת במזון טעים שאותו הם רגילים לאכול, ולכן הרגישו שהאוכל שכל כך אהבו פעם שעברה היה כעת תפל ובינוני.

# data[].attributes.headline
נההננהנהנהנהנההנהננהנההנהנהנהננההננהנהנהנ

# data[].attributes.subject
נההננהנהנהנהנההנהננהנההנהנהנהננההננהנהנהנ

# data[].attributes.body
אני חושבת שזה קרה בגלל שהמשפחה הייתה רעבה מאוד- ולכן האוכל היה טעים יותר.
אני חושבת שכאשר אנחנו רעבים למוח לא ממש איכפת מה נאכל, העיקר לספק את הרעב. במקרה האוכל היה טעים, והרעב הגביר את הטעם שלו כי לא אכלו כלום הרבה זמן לפני המסעדה, בניגוד לפעם השנייה שאכלו חטיפים שגם השפיעו מעט על הטעם.

# data[].attributes.headline
מה קרה לטעם? 

# data[].attributes.subject
מה קרה לטעם? 

# data[].attributes.body
אני חושבת שכשאנחנו רעבים מאוד, כל אוכל סביר יראה לנו כמו סעודת מלכים, מה שהשתנה בין שני המקרים זה שבמקרה הראשון הם היו נורא רעבים ולמח שלהם לא היה מאוד אכפת איזה אוכל הוא יקבל, רק שזה יהיה מזין ונותן אנרגיה, ובפעם השנייה המח היה יותר בררן כי היו לו אפשרויות. התופעה הזו משרתת את גופנו כי כשאנחנו רעבים המח צריך אוכל וזה לא משנה מה הוא כי הוא לא יכול להיות בררן, הוא צריך אנרגיה.

# data[].attributes.body
לדעתי, האוכל טעים יותר כאשר אנחנו רעבים מפני שהאוכל הוא מקור האנרגיה שלנו ושל המוח אשר מפרש את המידע שהוא מקבל לטעמים ולכן, שאנחנו רעבים למוח אין הרבה אנרגיה ואנחנו לא מקבלים את הטעם בצורה חזקה וכך אוכל לא טעים כל כך יכול להיות פתאום טעים יותר.

# data[].attributes.headline
פעילות חוש טעם

# data[].attributes.subject
פעילות חוש טעם

# data[].attributes.body
אני חושבת שכעשר אנחנו רעבים האוכל טעים לנו הרבה יותר מכיוון שכאשר אנחנו רעבים הגוף שלנו "דורש" מאיתנו לאכול הרבה ברגע שמזדמן לנו אוכל, כדי שלא נגווע ברעב, וכדי שנרצה לאכול, ואכן נאכל הרבה, הגוף "הופך" את האוכל לטעים. כאשר  אנחנו שבעים, הגוף שלנו לא רוצה שנאכל הרבה, או לפחות לא הרבה כמו כשאנחנו רעבים. לכן, הגוף לא מנסה לגרום לנו לאכול יותר בכך שהוא "הופך" את האוכל לטעים.

# data[].attributes.body
אני חושבת שלאחר שאוכלים הרבה (כפי שהמשפחה אכלה חטיפים לפני האוכל במסעדה בפעם השנייה) בלוטות הטעם מתעייפות וקולטות את הטעם פחות טוב, ממש כפי שמערכת השמיעה מתעייפת בשעות המאוחרות יותר של היום וצריכה את הלילה להתחדש.

# data[].attributes.body
נסו לדמיין לכם את הסיטואציה הבאה: אתם מתכננים טיול משפחתי נחמד לצפון הארץ הכולל מסלול הליכה קל של שעה וחצי באזור החרמון, ארוחת צהריים במסעדה המפורסמת ביותר בצפת וחזרה לביתכם אחר הצהריים. אבל – במקום מסלול הליכה קצר אתם מתבלבלים בדרך ומוצאים את עצמכם משוטטים במסלול כחמש שעות. אתם חוזרים לרכב עייפים ותשושים אבל יותר מהכל – מתים מרעב!!! הצבעה קצרה בקרב בני המשפחה שוללת את האופציה לחכות עד שתגיעו לצפת. מורעבים ומיואשים אתם תרים אחר כל מקום המוכן לספק מזון. כשלפתע אתם נתקלים במסעדה ביתית, קטנה, שנראה שאיש לא יודע על קיומה ובסך הכל משדרת רושם די מפוקפק. אך במצבכם הנוכחי, אתם מוכנים לאכול כל דבר. אתם מתיישבים במסעדה ובאופן לא יאמן – כל מנה שמוגשת לכם היא פשוט חלום!! טעים בטירוף!! אתם עוזבים את המסעדה שבעים ומרוצים ומבטיחים שתשובו לפקוד אותה. למעשה היה כל כך טעים ששבוע לאחר מכן כולכם משתכנעים לחזור לאזור ולאכול בה שוב.

הפעם עצרתם בדרך לצפון וקניתם לא מעט נשנושים לדרך (שיהיה ליתר ביטחון אחרי החוויה הטראומטית של השבוע הקודם). וכשאתם מגיעים למסעדה, פתאום המנות שמוגשות לכם פחות מבינוניות ואתם לא מאמינים שנסעתם שעתיים בשביל זה..

מדוע לפתע האוכל במסעדה היה הרבה פחות טעים? בואו נניח שהטבח והמתכונים לא השתנו בזמן הזה. אם כך- מה השתנה? נסו לחשוב מהי התופעה שמתרחשת בסיפור זה, וכיצד היא משרתת את גופנו.