# data[].attributes.attachment_link.title
Andrea, Azahara, Érika i Aisha_Pseudociència i ciència (1rBATHMS, 20212022)_CMC

# data[].attributes.attachment_link.title
CMC_PROJECTE2_CIÈNCIA I PSEUDOCIÈNCIA_1r BAT HMS_2021_2022 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Las pseudociencias incluyen una variedad de materias basadas en prácticas, experiencias y creencias, que no utilizan el método científico pero que se ostentan como ciencias. Su número es enorme y han logrado impresionar a mucha gente a lo largo de la historia y lo siguen haciendo aún en la actualidad. Algunas tienen una denominación propia y otras no. Son ejemplos las que han aparecido como contraparte de algunas ciencias: la astrología para la astronomía, la parapsicología para la psicología, la alquimia para la química, la numerología para las matemáticas. Probablemente la medicina es una de las que ha tenido que alternar con más pseudociencias, entre las que se incluyen muchas de las llamadas medicinas alternativas, las alternativas de la medicina y las medicinas complementarias, algunas no sin ciertos éxitos terapéuticos, como los que han tenido a lo largo de la historia muchos remedios que ahora se han mostrado como ineficaces. En muchos casos han contado con el apoyo de una publicidad que pondera como principales atributos el que son atóxicos y "naturales". La lista de falsas ciencias y falsos investigadores a lo largo de los tiempos es interminable, pero muchos han sido identificados más o menos fácilmente. No obstante, muchas de estas pseudociencias y de estos pseudocientíficos siguen teniendo adeptos con base en anécdotas que pueden tener su explicación en el efecto placebo o en la tendencia de ciertas enfermedades a curarse solas (vis medicatrix natura).

Pero hay otra versión de la pseudociencia: aquella que da la apariencia de científica porque aparentemente ha seguido algunos pasos del método, pero que verdaderamente es una estrategia mercadotécnica o publicitaria. Promueve productos o servicios, a través de ciertos indicios que aunque no resisten un análisis metodológico serio, son capaces de deslumbrar a quienes, acaso, los ven con superficialidad, sobre todo si se publican en revistas prestigiadas. Su propósito no es contribuir a incrementar el acervo cognitivo de la humanidad sino vender su producto, y con alguna frecuencia lo logran. También son pseudociencia las investigaciones bien intencionadas pero con defectos metodológicos, como son algunas tesis o trabajos realizados por novatos sin la debida supervisión y asesoría. La literatura está plena de pseudociencia y no todos los lectores poseen la capacidad de discernirla, de tal manera que muchas prácticas comunes adoptadas por la profesión están guiadas por ella.

Podríamos decir que los falsos investigadores científicos son los que hacen pseudociencia y que basta identificar a ésta para reconocerlos. Pero resulta que también en la ciencia más formal hay falsos científicos.

La ciencia ha sido objeto de muchos incentivos, pues no cabe duda de que es necesario promoverla y estimularla, sobre todo en países como México. Ser investigador científico viste, permite el acceso a ciertas élites y no rara vez significa un ingreso económico adicional. Lograr ser reconocido como investigador científico suele ser el resultado de un largo e intenso esfuerzo, de una formación académica sólida, una disciplina personal a toda prueba, de superar una serie de sinsabores derivados de críticas, no siempre bien intencionadas, envidias y ataques gratuitos, además de la necesidad de someterse a las exigentes decisiones de cuerpos editoriales y otros colegiados, reiterada, insistente y pacientemente, con argumentos sólidos y convincentes.

Pero hay otras maneras de incorporarse a este colectivo, si bien hay que hacer mucho equilibrio para no ponerse en evidencia. Y no me refiero sólo al plagio o a la investigación fraudulenta, bien ilustrados en la literatura científica y por desgracia cada vez más frecuentes, sino a algo tal vez más ingenuo como el de aceptar ser incluido entre los autores por una contribución mínima (como aportar algunos pacientes o hacer correcciones gramaticales al manuscrito) o porque se es una autoridad del servicio clínico o del hospital. También se puede alcanzar este estado al proporcionar cierta información para uno de los muchos supuestos "estudios multicéntricos" que ciertas farmacéuticas llevan a cabo con fines publicitarios, comerciales o burocráticos, o al someterse, obediente y acríticamente, a instrucciones provenientes de una central en el extranjero, sin necesidad de tener una participación intelectual. También se puede uno sentir investigador cuando publica sólo reflexiones o análisis sin verdaderas aportaciones, o cuando informa de un caso que le llegó casualmente. No se trata de desacreditar los reportes de caso o los escritos reflexivos que también contribuyen a perfeccionar el conocimiento, pero no pueden calificarse válidamente como investigación científica.

El medio está, pues, lleno no sólo de pseudociencia sino también de falsos científicos. El mayor inconveniente no es el engaño a los cuerpos colegiados ni a las instituciones financiadores de la ciencia, sino que los lectores médicos tomen por ciertas las conclusiones y procedan en consecuencia con sus pacientes.

El verdadero investigador suele estar dominado por una pasión aunque trate de controlarla. Su proyecto es su prioridad. A veces hasta se olvida de comer y pierde de vista la hora de la salida. Pero entre ellos, mezclados, están los vividores, los que sólo aspiran a prestigio, fama e incentivos. Además, los científicos reconocen las limitaciones de su investigación, en tanto que los pseudocientíficos más bien exaltan las virtudes de su trabajo y soslayan los inconvenientes.

Una característica de los investigadores es que reconocen su ignorancia.

Si se hace un análisis a fondo podrá verse que, lamentablemente, varios consagrados basan su prestigio en simulaciones, lo que no les impide conseguir financiamientos, acceso a centros académicos, vinculación con investigadores verdaderos, y todo ello puede aceptarse si finalmente aprenden a investigar. La trascendencia del conocimiento científico es tal que condena el futuro, se perpetúa, se perfecciona e influye fuertemente en la sociedad. La pseudociencia, en cambio, provoca falsas seguridades, desvía los caminos, eterniza los errores.

Lo más obsceno son entonces las consecuencias de la pseudociencia para quienes practican la medicina y sobre todo para los pacientes.

Muchas mentiras y recomendaciones inútiles o dañinas se han perpetuado a lo largo de los años por la falta de rigor en la generación del conocimiento. Los incentivos para la investigación tienen el riesgo de pervertirse cuando lo importante es alcanzar objetivos intermedios sin la visión sobre la calidad del resultado.

Los movimientos de la epidemiología clínica, la medicina basada en evidencias, la medicina translacional han buscado que los lectores nos habilitemos para distinguir la ciencia de la pseudociencia, pero ésta puede estar tan bien hecha que nos rebase. Además, los lectores que no hacen ciencia frecuentemente carecen de los atributos cognitivos y metodológicos para discernir lo científico de lo promocional, lo falso de lo verdadero, lo válido y confiable de lo que no lo es.

# data[].attributes.attachment_link.title
La pseudociencia y los falsos investigadores

# data[].attributes.attachment_link.description
Las pseudociencias incluyen una variedad de materias basadas en prácticas, experiencias y creencias, que no utilizan el método científico pero que se ostentan como ciencias. Su número es enorme y han logrado impresionar a mucha gente a lo largo de la historia y lo siguen haciendo aún en la actualidad.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pseudoscience is anything that is peddled as being scientifically-based but is, in fact, not. That's a big, broad definition for a big, broad topic. Pseudoscience is often composed of people who want to feel like they have some semblance of control over a situation (often an emotionally fraught one) and those looking to make money by taking advantage of other people by using technical-sounding jargon. Let's break down these two scenarios while also acknowledging that they are not mutually exclusive.

There is a lot of uncertainty in the health care realm. We know so much while still understanding so little. We quickly reach the limitations of our medical knowledge in discussion about disease, how the body reacts to disease and injury, nutrition, etc. Additionally, our knowledge is constantly changing as we learn more. At some point in life, every single person will feel powerless over what is happening to their body, and that's not a good feeling. It's scary. The natural reaction is to look for a way to feel more in control of the situation. It's an unsettling truth that we don't have all of the answers and that sometimes the old adage "time will tell" is the best we have or "I don't know, but maybe" is the best we can do. This place of vulnerability and despair is easy to take advantage of. Often, if someone simply says "Oh, they just don't know but this thing WORKS," those who are desperate will easily cling to whatever that thing is, regardless of plausibility. This is where pseudoscience comes in. It's easy to take advantage of an emotionally fraught situation. People grappling with death or health challenges are looking for any advantage they can to hold on to every last second out of their lives. Enter, pseudoscience.

Pseudoscience can be difficult to pick out because one of its hallmarks is to use technical-sounding language to lend an air of legitimacy to whatever the thing is (e.g., vaginal steaming, homeopathy, acupuncture, etc.). Oftentimes, it's created as a way to make fast cash-think essential oils and COVID-19. ¹ Sometimes it's created out of a desire for an easy answer. ² Sometimes, it's all of these things. Whatever the reason, pseudoscience is a big problem.

Let's walk through an example of pseudoscience during this pandemic. In the desperation for a cure and a prevention (other than physically distancing, hand-washing, and mask-wearing, that is) the internet was alight with a myriad of suggestions. In a world shrouded in uncertainty and desperation, people were and still are willing to cling to any number of those suggestions, one of which was colloidal silver. 3, 4 Collodial silver has no real medical use. It can and does have serious side effects including turning your body blue, kidney damage, seizures, and possible detrimental interactions with other drugs that you might be taking. 5, 6 With these potential side effects in mind and the fact that colloidal silver doesn't have any documented medical benefit, this isn't something that should be taken thoughtlessly or "just in case." It can, does, and has had, serious consequences. Also, it's a waste of money, which is something few people can afford right now.

We're constantly bombarded by messaging from high-profile people (people on TV, famous on the internet, radio stars, etc.) and because the message sounds and looks really good, and is promoted by a public figure, it lends an air of legitimacy to claims that are anything but. Pseudoscience has led to people drinking bleach, 7, 8 the poisoning of infants, ⁹ and death by bee sting ¹⁰ all under the guise of "wellness." Here's a list of celebrities who push, peddle, advertise, and hock pseudoscience:

In a list of just five people we have a major television personality, a world-famous movie star, a prominent political figure, one of the most well-known athletes in the entire world, and a music mogul who recently announced a bid for the American presidency. This is far from an exhaustive list, but it demonstrates nicely how celebrity can amplify pseudoscience.
What you can do

Vet your sources (I've written about this before-https://www.coaccess.com/facts/)

1. Check the date. Is it still relevant?

2. Validate author credentials

3. Is the author selling something? If so, then the site should only be used to jump-start additional research

4. Do they make extraordinary claims? If so, do they have extraordinary evidence? If both, are there other sources reporting something similar or are there conflicting reports?

5. Do you have access to the primary source?

Be skeptical. Don't take claims at face value. Ask questions. Try to poke holes in the assumptions. If the claim(s) can't stand up to scrutiny, it's not worthy of your money.

References

1. S. Food and Drug Administration. For Consumers. Health Fraud Scams. Fraudulent Coronavirus Disease 2019 (COVID-19) Products. https://www.fda.gov/consumers/health-fraud-scams/fraudulent-coronavirus-disease-2019-covid-19-products. https://www.fda.gov/inspections-compliance-enforcement-and-criminal-investigations/warning-letters/careful-cents-llc-607756-05262020

2. The Conversation. Coronavirus: there are no miracle foods or diets that can prevent or cure COVID-19. https://theconversation.com/coronavirus-there-are-no-miracle-foods-or-diets-that-can-prevent-or-cure-covid-19-136666

3. The Atlantic. A Common Snake Oil Reemerges for the Coronavirus. https://www.theatlantic.com/health/archive/2020/06/does-colloidal-silver-work-covid-19/613177/

4. KARK News. Rutledge sues Jim Bakker for peddling colloidal silver products to cure COVID-19. https://www.kark.com/news/local-news/rutledge-sues-jim-bakker-for-peddling-colloidal-silver-products-to-cure-covid-19/

5. National Institutes of Health. National Center for Complementary and Integrative Health. Colloidial Silver. https://www.nccih.nih.gov/health/colloidal-silver

6. Mayo Clinic. Healthy Lifestyle. Consumer Health. Colloidial Silver. https://www.mayoclinic.org/healthy-lifestyle/consumer-health/expert-answers/colloidal-silver/faq-20058061

7. CBS 46. Georgia men reportedly drink bleach, Pine-sol and more to prevent COVID-19. https://www.cbs46.com/news/georgia-men-reportedly-drink-bleach-pine-sol-and-more-to-prevent-covid-19/article_8c9c0248-89c1-11ea-8865-5fe1a0435ade.html

8. The Guardian. 'Church' to offer 'miracle cure' despite FDA warnings against drinking bleach. https://www.theguardian.com/us-news/2019/apr/19/church-group-to-hold-washington-event-despite-fda-warnings-against-miracle-cure

9. Scientific American. Hundreds of Babies Harmed by Homeopathic Remedies, Families Say. https://www.scientificamerican.com/article/hundreds-of-babies-harmed-by-homeopathic-remedies-families-say/

10. USA Today. Report: Woman dies after 'live bee acupuncture' treatment. https://www.usatoday.com/story/news/nation-now/2018/03/20/report-woman-dies-after-live-bee-acupuncture-treatment/444403002/#:~:text=A%20woman%20from%20Spain%20died,Investigational%20Allergology%20and%20Clinical%20Immunology.

11. Harvard University. Policy Lab. Pulling Back the Curtain on Dr. Oz. https://www.hcs.harvard.edu/~policylab/2013/06/14/pulling-back-the-curtain-on-dr-oz/

12. Hi's Eye. Beware of Celebrity Pseudoscience. https://hiseye.org/6641/his-eye/opinion/beware-of-celebrity-pseudoscience/

13. Washington Post. Gwyneth Paltrow's 'Goop Lab' is horrible. The medical industry is partly to blame. https://www.washingtonpost.com/opinions/2020/02/08/gwyneth-paltrows-goop-lab-is-horrible-medical-industry-is-partly-blame/

14. Scientific American. How Robert F. Kennedy, Jr., Distorted Vaccine Science. https://www.scientificamerican.com/article/how-robert-f-kennedy-jr-distorted-vaccine-science1/

15. Yahoo! Sport. 'Scepticism of science': Novak Djokovic and wife's conspiracy theories. https://au.sports.yahoo.com/novak-djokovic-jelena-conspiracy-theories-adria-tour-040545334.html

16. For The Win. USA Today. Novak Djokovic suggests you can change water's molecular structure with your emotions in bizarre livestream. https://ftw.usatoday.com/2020/05/novak-djokovic-psuedoscience-babble

17. The Guardian. Kanye West takes anti-vaccine, anti-abortion stance in US presidential bid. https://ftw.usatoday.com/2020/05/novak-djokovic-psuedoscience-babble

# data[].attributes.attachment_link.title
The Dangers of Pseudoscience - Colorado Access

# data[].attributes.attachment_link.description
Pseudoscience is anything that is peddled as being scientifically-based but is, in fact, not. That's a big, broad definition for a big, broad topic. Pseudoscience is often composed of people who want to feel like they have some semblance of control over a situation (often an emotionally fraught one) and those looking to make money ...

# data[].attributes.body
Ciència que revela els desequilibris patològics  i funcionals en el cos humà per mitjà de taques, línies i descoloracions en la porció acolorida de l’iris.

Els ulls són la finestra de l'ànima.

# data[].attributes.attachment_link.title
Iriología: cómo ver a través del ojo si una persona tiene salud

# data[].attributes.body
Creença que tracta d’explicar misteris i d’efectuar prediccions del futur mitjançant símbols i propietats numèriques.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La numerología no sólo es importante para conocer nuestra personalidad sino que también nos permite descubrir cuál es nuestra misión en este mundo. Una vez tenemos la certeza absoluta de que estamos cumpliendo con lo establecido podremos alcanzar un verdadero estado de paz y armonía.

Esta misión nos indica hacia dónde vamos y qué es lo que venimos a cumplir. ¿Por qué vinimos a esta vida? ¿Qué vinimos a aprender? Las respuestas nos dan la ruta a seguir para concretar nuestra realización espiritual y material.

La misión marca el recorrido hacia la felicidad ya que, al sintonizarnos con nuestro propósito superior, con lo que vinimos a aprender, automáticamente comienzan a abrirse todos los caminos frente a nosotros: el camino del amor, el camino de la prosperidad y el camino del éxito en todas sus manifestaciones.

Una vez que la encontramos, resulta mucho más fácil expresar satisfacción con la vida y hay una especie de reconciliación con todo lo que nos ha tocado vivir antes de encontrar este sendero de perfección que es el cumplimiento de nuestra misión.

Paso a paso: cómo calcular nuestro número

Para poder reconocer la misión, tenemos que sumar nuestra fecha de nacimiento y reducir el resultado a un dígito. El número se calcula sumando cada uno de los dígitos de la fecha completa: día, mes y año.

Por ejemplo, si alguien nació el 26 de marzo de 1966, sumará: 2+6+0+3+1+9+6+6=33, se continúa reduciendo 3+3=6, la misión para ésta persona es realizar el número 6 en su aspecto positivo.

Tomaremos en cuenta únicamente los aspectos positivos del número que corresponde a la misión porque precisamente es lo que venimos a trabajar, no afecta lo negativo del número (porque, lógicamente, no venimos a aprender nada negativo).

Cómo reconocer nuestra misión

Número 1. A nivel espiritual, le corresponde aprender a tomar iniciativas, a ser "humilde y manso de corazón"; debe mejorar su creatividad, creer en sus proyectos y expresar cosas nuevas. Tiene que dejar de conformase con las cosas que ya están hechas; debe aprender a prescindir del facilismo para ﻿comenzar a crear y desarrollar la originalidad. También, debe animarse a pasar de la inactividad a la acci﻿ón constructiva, a crear nuevos puntos de partida y aprender a ser honrado.
Plano profesional: se sugieren las carreras de dibujante, arquitecto, diseñador, editor, publicista, inventor, productor de cine o televisión, toda clase de actividades relacionadas con el mundo teatral, bailarín y cualquier trabajo creativo.

Número 3. Sumisión es aprender a ver las cosas más positivamente, a darle un valor añadido a todo. Vienen a desarrollar la confianza en sí mismos, la creatividad, la capacidad artística, a ser optimistas, felices, a expresar la alegría, a tomar la vida como un juego, con entusiasmo, pasión, júbilo, a relajarse, a dejar la rigidez a un lado y a ser flexibles. Su aprendizaje primordial es a ser positivo, a tener el estado mental despejado, a ser abierto y receptivo a las cosas nuevas y maravillosas que la vida ofrece a cada ser. Debe aprender a relacionarse con personas diferentes a las del entorno inmediato ampliando el círculo social, a encontrar el placer de las pequeñas cosas, a disfrutar la naturaleza, a aprender a ser hedonistas.
Plano profesional: les conviene todo aquello que tenga relación con la expresión artística -actuación, canto, composición, animación y mímica-, los medios de comunicación en general -prensa, cine, radio, televisión, humor-, y todo lo que conlleve información y relación con masas de personas, relaciones públicas, gastronomía, alta cocina, hotelería, organización de eventos sociales y ecología.

Número 4. El lema del número cuatro como aprendizaje es "El que vive para servir, sirve para vivir". Este número viene a desarrollar la inteligencia, a encontrar la sabiduría, el sentido de la responsabilidad, a prestar servicio desinteresado a la humanidad, a realizar un trabajo constructivo, con los pies bien afirmados en la tierra que manifieste excelencia y honestidad. Plano profesional: por la capacidad organizativa y la disciplina que vienen a integrar, se adecuan a la carrera militar. Por su capacidad lógica, se realizan a través de todas las profesiones que manejen números y dinero, por ejemplo, contabilidad, economía, administración de empresas, agentes de la Bolsa de Valores; agente de seguros; matemáticas, física, química, farmacia, arquitectura, ingeniería, toda la rama de la construcción, la minería, la carrera bancaria, bienes raíces. Por su minuciosidad y paciencia, se adecuan a la práctica de la relojería, la joyería, la mecánica, la electricidad, la informática, el derecho laboral y la filantropía.

Nadir Otermin Hamed, es Máster Holística y psicóloga transpersonal. Terapias Complementarias y mancias. Sesiones a distancia.

Mirá también

Mirá también

Mirá también

# data[].attributes.attachment_link.title
Numerología: cómo saber cuál es tu misión de vida según tu fecha de nacimiento

# data[].attributes.attachment_link.description
De acuerdo a nuestro número de vida, tenemos una misión definida que nos hace sentir mejor, más plenos y realizados. La numeróloga Nadir Otermin Hamed nos guía para encontrarla.

# data[].attributes.attachment_link.title
Frenología: La Falsa Ciencia Que Cautivó Al Mundo #Psicología

# data[].attributes.attachment_link.title
Los Simpsons  - El Sr. Burns y la Frenología

# data[].attributes.body
Ciència capaç d'explicar els comportaments dels homes i d'altres animals des d'una perspectiva científica, fonamentada en l'observació. Establia que mitjançant l'anàlisi d'un crani –cranioscòpia– es podia saber quines facultats tenia l'individu examinat.

# data[].attributes.attachment_link.title
TV3 - Divendres - Què passa amb l'homeopatia?

# data[].attributes.attachment_link.title
75 minutos | Homeopatía vs medicina convencional

# data[].attributes.headline
PENSAMENT CRÍTIC, L'ÚNICA MANERA DE COMBATRE LES PSEUDOCIÈNCIES: 

# data[].attributes.subject
PENSAMENT CRÍTIC, L'ÚNICA MANERA DE COMBATRE LES PSEUDOCIÈNCIES: 

# data[].attributes.attachment_link.title
5 tips to improve your critical thinking - Samantha Agoos

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Los negacionistas del cambio climático son acusados de practicar la pseudociencia, como lo son los creacionistas del diseño inteligente, los astrólogos, los ufólogos, los parapsicólogos, los practicantes de medicina alternativa y, a menudo, cualquiera que se aleje de la corriente científica principal. El problema reside en el límite entre la ciencia y la pseudociencia; pues, de hecho, está notoriamente cargado de desacuerdos definitorios porque las categorías son demasiado amplias y confusas, y el término "pseudociencia" está sujeto al abuso adjetivo contra cualquier afirmación que a uno le disguste por algún motivo.

Muchos científicos reconocen que los límites que separan ciencia y pseudociencia son mucho más difusos y permeables de lo que muchos quieren creer.

Fue el filósofo austríaco Karl Popper quien identificó lo que llamó "el problema de la demarcación" como objeto de encontrar un criterio para distinguir entre ciencia empírica, como la exitosa prueba de 1919 de la teoría general de la relatividad de Einstein y la pseudociencia, como las teorías de Sigmund Freud, cuyos seguidores solo buscaban confirmar la evidencia ignorando los casos que no se confirmaban. La teoría de Einstein podría haberse falsificado si los datos del eclipse solar no mostraran la desviación necesaria de la luz de las estrellas doblada por el campo gravitacional del sol. Las teorías de Freud, sin embargo, nunca podrían refutarse, porque no había ninguna hipótesis comprobable abierta a la refutabilidad. Por lo tanto, Popper declaró que la "falsabilidad" es el último criterio de demarcación. Las teorías científicas no son falsables.

El problema es que muchas ciencias no son infalsificables, como la teoría de cuerdas, la neurociencia que rodea la conciencia, los grandes modelos económicos y la hipótesis extraterrestre. Respecto a esto último, a falta de buscar en cada planeta alrededor de cada estrella en cada galaxia en el cosmos, ¿podríamos decir alguna vez con certeza que los extraterrestres no existen?

Según el historiador de la ciencia de la Universidad de Princeton Michael D. Gordin "Nadie en la historia del mundo se ha autoidentificado como pseudocientífico. No hay persona que se despierte por la mañana y piense a sí mismo: Me dirigiré a mi pseudolaboratorio y realizaré algunos pseudoexperimentos para tratar de confirmar mis pseudoteorías con pseudofactores".

Sin embargo, la pseudociencia confunde al público sobre la naturaleza de la teoría evolutiva y cómo se desarrolla la ciencia.

Aquí, quizás, hay un criterio práctico para resolver el problema de la demarcación: la conducta de los científicos reflejada en la utilidad pragmática de una idea. Es decir, ¿la nueva idea genera interés por parte de los científicos que trabajan para su adopción en sus programas de investigación, produce nuevas líneas de investigación, conduce a nuevos descubrimientos o influye en las hipótesis, modelos, paradigmas o visiones del mundo existentes? Si la respuesta es no, es probable que sea una pseudociencia.

Así las cosas, la ciencia es un conjunto de métodos destinados a probar hipótesis y construir teorías. Si una comunidad de científicos adopta activamente una nueva idea y si esa idea se extiende a través de distintos campos y se incorpora a la investigación que produce conocimiento útil reflejado en presentaciones, publicaciones y especialmente nuevas líneas de investigación, lo más probable es que sea ciencia.

Determinar qué es pseudociencia no es discriminatorio, sino que no hacerlo es perjudicial para la sociedad.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las pseudociencias más famosas (y que debes evitar)

# data[].attributes.attachment_link.description
Los negacionistas del cambio climático son acusados de practicar la pseudociencia, como lo son los creacionistas del diseño inteligente, los astrólogos, los ufólogos, los parapsicólogos, los practicantes de medicina alternativa y, a menudo, cualquiera que se aleje de la corriente científica principal.

# data[].attributes.attachment_link.title
FÍSICA, CIÈNCIA I PSEUDOCIÈNCIA - 30 abril 2021

# data[].attributes.attachment_link.description
Una de les característiques destacades de l’intel·lecte humà és la tendència innata que tenim a voler explicar el món que ens envolta i buscar motius i causes a tot el que succeeix. Aquest principi,...

# data[].attributes.body
Disciplina mèdica que consisteix en la utilització de medicaments a dosis mínimes pel tractament -que es duu a terme seguint el principi de similitud i considerant a la persona com un tot global, físicament i psíquicament- i prevenció de malalties en persones o animals.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'homeopatia és una disciplina mèdica que consisteix en l'utilització de medicaments a dosis mínimes pel tractament i prevenció de malalties en persones o animals. Aquest tractament homeopàtic es durà a terme seguint el principi de similitud i considerant a la persona com un tot global, a nivell físic i psíquic.

L'etimologia de la paraula homeopatia prové del grec "homoios" que significa semblants. El principi de similitud desenvolupat per Hahnemann durant el segle XIX ja va ser esmentat anys abans per Hipòcrates, el pare de la medicina occidental. Aquest principi sosté que es poden tractar malalties amb medicaments que siguin capaços de produir símptomes semblants als que volem curar ( Similia similubus curentur). Aquest concepte s'entèn fàcilment al considerar que el remei homeopàtic és un estímul simple i individualitzat usat per provocar una reacció curativa del propi organisme sobre el que actua.

Els remeis homeopàtics, tant en casos aguts com crònics, es prescriuen segons l'estudi i anàlisi individualitzat dels símptomes i dolències de cada malalt fet per metge/veterinari amb formació homeopàtica. En aquest estudi del cas individualitzat, el facultatiu especialitzat en Homeopatia estudia el malalt, les seves circumstàncies, la seva forma particular d'emmalaltir i viure la malaltia, a més dels símptomes propis de la patologia que presenta.

El remei homeopàtic, prescrit amb els criteris anteriors, estimula l'organisme produint una reacció curativa global a fi i efecte de restablir l'equilibri general del pacient, que és el que anomenem salut.

L'homeopatia va ser fundada pel metge alemany Samuel Hahnemann (1755-1843).

Alguns usos freqüents de l'Homeopatia

El tractament homeopàtic promou l'equilibri de l'organisme i la posada en marxa de mecanismes de curació propis. Pot ser usat per tractar patologia crònica, aguda i la promoció de la salut de l'individu.

Permet el tractament de malalties agudes i epidèmiques. L'homeopatia ha sigut molt usada durant els seus anys d'història en múltiples epidèmies (Còlera, Grip Espanyola, Grip aviar, Coronavirus) per tractar multitud de pacients amb resultats molt favorables.

Tractament de patologia crònica. Amb el medicament homeopàtic, es millora l'estat general i s'usa pel tractament de tot tipus de trastorns crònics, fins i tot aquells amb poques expectatives de millora en la medicina convencional occidental (al·lopàtica) : migranyes, asma, rinitis al·lèrgiques; els trastorns digestius (dispèpsies, diarrees cròniques, insuficiències hepatobiliars), els reumatismes i trastorns circulatoris de base funcional (fogots, S. Raynaud, vertígens, cefalees i trastorns de la pressió); també es corregeixen les disfuncions hormonals de la dona, les dismenorrees. Altres trastorns mentals també poden ser tractats amb homeopatia i s'han demostrat resultats favorables (depressió, ansietat).

Suport al tractament psicoterapèutic. El tractament homeopàtic també pot ajudar a controlar i estabilitzar el malalt durant el tractament psicoterapèutic, sense els inconvenients de dependència dels ansiolítics o dels antidepressius.

En una bona prescripció els efectes secundaris són mínims i transitoris i no hi ha risc de toxicitat. Es pot usar sense problemes en nadons, dones embarassades, persones amb trastorns hepàtics i renals.

La qualitat en Homeopatia

L'homeòpata ha de ser metge o veterinari: Només un professional amb aquesta formació científica pot fer un diagnòstic i pronòstic acurat de la malaltia a tractar. Conèixer aquests elements permet una valoració dels símptomes de la patologia i dels símptomes homeopàtics que presenta el pacient, alhora que permet conèixer els objectius que podem assolir amb un tractament homeopàtic.

No auto-prescriure's ni aconsellar medicaments homeopàtics a altres persones: El tractament homeopàtic és individualitzat. Només una historia clínica i exploració física minucioses poden indicar al professional quin medicament precisa cada persona amb independència de la malaltia que presentin.

Compatible amb medicaments convencionals: Els medicaments homeopàtics són compatibles amb altres tractaments mèdics: al·lopàtics, orientals (acupuntura) i naturopatia.

Els remeis homeopàtics

Són medicaments preparats a partir substàncies d'origen vegetal, mineral, animal, biològic o altres.

Es dispensen exclusivament en farmàcies.

Els medicaments homeopàtics es fabriquen mitjançant un procés complex de dilució i agitació (dinamització) seriades al que sotmet la substància original. La preparació d'aquests està ben descrita i establerta a les diferents farmacopees. Per la seva fabricació es segueixen unes especificacions tècniques i de qualitat tan acurades com els medicaments convencionals.

Qualsevol remei homeopàtic es comercialitza amb el nom de la substància originaria i la potència (o grau) de la preparació en qüestió (30CH, 200CH, 1000K, 6LM).

La presentació més comuna dels remeis homeopàtics és en forma de grànuls o glòbuls (de sacarosa impregnats amb la preparació homeopàtica) o en forma líquida (gotes o solució)

La seva administració serà prescrita pel metge homeòpata, indicant el nom de la substància, potència homeopàtica, dosis i forma d'administració (posologia).

Els remeis homeopàtics són segurs, eficaços i molt ben tolerats. Poden administrar-se a dones embarassades, nadons i ancians amb total seguretat. L'experiència clínica de més de 200 anys així com els estudis fets fins a la data mostren que els efectes secundaris són mínims, rars, i transitoris.

EVIDÈNCIA EN HOMEOPATIA

Actualment és fàcil explicar de forma convincent l'efectivitat de l'homeopatia. Hi ha gran quantitat d'estudis científics de qualitat, assajos clínics i meta anàlisis que mostren eficàcia de l'homeopatia.

Un dels pilars de l'homeopatia sempre ha estat la investigació, va ser la primera disciplina mèdica a realitzar estudis en humans d'utilitat dels medicaments i els seus efectes, anomenats proovigns. Des dels inicis de la pràctica clínica, els estudis en el camp clínic, tractament de malalties agudes, cròniques i epidèmiques mostren l'eficàcia dels remeis homeopàtics. Aquest és un dels motius de la extensió progresiva del seu us a nivell mundial durant el segle XIX. Hi ha múltiples estudis, reculls de casos i llibres publicats en el tractament de malalties infeccioses i epidèmies, com escarlatina, còlera, grip, un dels camps on més èxits terapèutics ha tingut l'homeopatia des de fa 200 anys.

En els últims trenta anys les necessitats del moment i les millores tecnològiques ha fet augmentar molt la recerca bàsica de l'acció dels medicaments homeopàtics. Aquests estudis mostren l'activitat física, electromagnètica i cel·lular de les ultradilucions. Això dona fonaments i gran fermesa científica a la nostra pràctica clínica, molt necessària en aquest moment per superar el conflicte amb visions més dogmàtiques del paradigma mecanicista en relació al l'acció de les ultradilucions.

La recerca sempre ha estat i serà prioritària pel del futur de la homeopatia. Hi ha gran quantitat de revistes i publicacions periòdiques actives a nivell mundial. Per a continuar aprofundint en el tema i per consultar els estudis més significatius es pot accedir a Homepathy Reserch Institut ( HRI), institució que es dedica a la recerca en homeopatia i també les revistes més importants del moment enllaçades a continuació.

ENLLAÇOS D'INTERÉS
Revistes homeopàtiques:
Federacions i Associacions espanyoles:
Associacions estrangeres:

# data[].attributes.attachment_link.description
L'homeopatia és una disciplina mèdica que consisteix en l'utilització de medicaments a dosis mínimes pel tractament i prevenció de malalties en persones o animals. Aquest tractament homeopàtic es durà a terme seguint el principi de similitud i considerant a la persona com un tot global, a nivell físic i psíquic.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Com a part de la seua responsabilitat social, les universitats tenen la missió de contribuir a millorar la cultura científica de la ciutadania.

En els últims anys, i més amb l'ús de les noves tecnologies, han anat apareixent i establint-se en la societat diversos corrents pseudocientífics, com les veus negacionistes del canvi climàtic, practicants de teràpies alternatives, terraplanistes o antivacunes, entre d'altres. Però per a moltes persones no és gens fàcil diferenciar la informació basada en l'evidència o en les proves científiques d'aquelles que no ho són. A més, la informació que rebem es processa de manera diferent segons el nostre entorn cultural i social, el nostre sistema de valors i creences, les experiències que cadascú de nosaltres hem tingut, etc.

Així, el Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social i el Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats han elaborat el Pla per a la protecció de la salut enfront de les pseudoteràpies, perquè aposten per una assistència sanitària i una formació universitària basades en el coneixement, l'evidència i el rigor científic, i creuen necessari proporcionar una informació rigorosa a tots els grups d'interès.

És a dir, allò que ofereix la ciència és un mètode, i és el que hem de transmetre, perquè hem de proporcionar a la població les eines per prendre decisions informades i amb base científica. És per això que des d'aquesta unitat, tot considerant les conseqüències que pot tindre per a la població en general, especialment en matèria de salut, i per al treball de les persones i institucions científiques en particular, hem decidit obrir la secció "Què pensa la ciència de...?" on parlarem amb diferents especialistes sobre algunes de les pseudociències que més predominen en el panorama actual.
Més informació: Què pensa la ciència de l'homeopatia? Què pensa la ciència del 'moon landing'? Què pensa la ciència de l'astrologia? Ministeri de Sanitat, Consum i Benestar Social - Ministeri de Ciència, Innovació i Universitats Plan para la protección de la salud frente a las pseudoterapias
Digitos, revista de comunicación digital
Estudi sobre l'ús de l'evidència científica com a argument en els relats periodístics sobre teràpies complementàries en els diaris digitals espanyols (2015-2017)
Sara Moreno Tarín

Revista de Comunicación y Salud
Las terapias no convencionales en la campaña de las Elecciones Generales de 2015
Carolina Moreno i Lorena Cano

Revista Atención Primaria
Perfil sociodemográfico del usuario de la homeopatía en España
Carolina Moreno, Lorena Cano i Isabel Mendoza

The Conversation
Cómo distinguir entre buena ciencia, mala ciencia y pseudociencia
Christian Gortazar, José de la Fuente i Jose Julián Garde

Revista Española de Bioquímica y Biología Molecular
Las pseudociencias y las universidades
José María Riol Cimas

Revista Historia y Comunicación Social
La pseudociencia y el poder de los medios de comunicación. La problemática ausencia de bases teóricas para afrontar el fenómeno,
Felipe Alonso i Sergi Cortiñas

The Conversation
Cómo estamos luchando contra las pseudoterapias desde la universidad,
por Alberto Nájera, Claudio Fuentes, Claudio Otón i Luis Fernando Otón

Asociación para proteger al enfermo de terapias pseudocientíficas
Asociación para proteger al enfermo de terapias pseudocientíficas

# data[].attributes.attachment_link.description
Com a part de la seua responsabilitat social, les universitats tenen la missió de contribuir a millorar la cultura científica de la ciutadania. En els últims anys, i més amb l'ús de les noves tecnologies, han anat apareixent i establint-se en la societat diversos corrents pseudocientífics, com les veus negacionistes del canvi climàtic, practicants de teràpies alternatives, terraplanistes o antivacunes, entre d'altres.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
En sentido amplio, entendemos una pseudoterapia como una propuesta de cura de enfermedades, alivio de síntomas o mejora de salud, basada en criterios sin el respaldo de la evidencia disponible.

Algunas consideraciones previas:

Una terapia que se ha mostrado eficaz en un área, puede ser considerada pseudoterapia en otra. Por ejemplo, la terapia hiperbárica, con ámbito de aplicación legítimo en descompresiones, es una pseudoterapia en el tratamiento del autismo.

Una pseudoterapia puede ser un campo legítimo de estudio sin resultados concluyentes todavía, pero que se presenta como ya validado ante la sociedad.

Gran parte de las pseudoterapias se basan en la inmersión del paciente en un entorno relajante, donde disfrutan de una atención dedicada. El efecto placebo generado al sentirse cuidado disfraza la falta de efectividad de dichas técnicas. Si bien el efecto placebo es muy interesante de cara a su aplicación médica, la deontología deja claro que no es ético hacerlo de forma no informada. El condicionante de la mayoría de técnicas/terapias es la inducción al cliente de la creencia en que la técnica/terapia funciona per se, con el consecuente riesgo de que la convierta en su primera o única elección ante un problema de salud.

Existe un claro abuso del lexema -terapia [1] para hablar realmente de bienestar. Aunque en el ámbito estricto de la reducción de la ansiedad pueda tratarse de una terapia, en general se aprovechan de la percepción del término que tiene la sociedad, que la equipara con prácticas legítimas como la radioterapia o la fisioterapia.

En el siguiente esquema no evaluaremos técnicas del tipo -terapia que se centren en el bienestar, salvo que proclamen abiertamente un pretendido efecto curativo que esté meramente basado en el placebo o pueda provocar riesgos específicos. Otras propuestas son de más difícil clasificación, ya que pueden contener parte de contenidos legítimos complementados con otros de carácter pseudocientífico ("energías", "chakras", etc.). O incluso ser aparentemente legítimos pero altamente dependientes de la capacitación de quien la imparta al no tener unos contenidos claramente establecidos, dejando la propuesta en una situación similar a que la formación de un bachiller en ciencia dependa de si su profesor defiende la química o la alquimia.

Por último, varias de las propuestas, aún pudiendo ser legítimas, por su exotismo o por "la moda" vienen siendo utilizadas como gancho y tapadera por movimientos de tipo sectario. Sin ánimo de profundizar en este complejo problema, se indicará a modo meramente divulgativo.

Analizamos, a continuación, la clasificación (en ocasiones difícil y difusa) que, en su página 21, hace sobre ellas el documento http://www.mspsi.gob.es/novedades/docs/analisisSituacionTNatu.pdf (Ministerio de Sanidad), destacando algunas de las propuestas que, a modo de ejemplo, se pueden citar como más conocidas y/o relevantes, y de qué modo son perniciosas y añadiendo otras de aplicación conocida que no se incluyen en el propio documento ministerial.

Este documento del Ministerio de Sanidad del año 2011 lo hizo apoyado en las recomendaciones del Centro Nacional de Salud Complementaria e Integral (NCCIH) de EEUU.

Para realizar cualquier consulta y hacernos llegar cualquier comentario, puede consultar en esta dirección: http://www.cgcom.es/observatorio_omc_pseudociencias_intrusismo

Condiciones de uso

Este obra está bajo una licencia de Creative Commons Reconocimiento-NoComercial-SinObraDerivada 4.0 Internacional.

# data[].attributes.attachment_link.title
Observatorio OMC contra las Pseudociencias, Pseudoterapias, Intrusismo y Sectas Sanitarias

# data[].attributes.attachment_link.description
En sentido amplio, entendemos una pseudoterapia como una propuesta de cura de enfermedades, alivio de síntomas o mejora de salud, basada en criterios sin el respaldo de la evidencia disponible. Algunas consideraciones previas: Una terapia que se ha mostrado eficaz en un área, puede ser considerada pseudoterapia en otra.

# data[].attributes.attachment_link.description
Todas las noticias sobre Pseudociencia publicadas en EL PAÍS. Información, novedades y última hora sobre Pseudociencia.

# data[].attributes.headline
Hahnemann (Homeopatia) vs Descartes (El discurs del mètode):

# data[].attributes.subject
Hahnemann (Homeopatia) vs Descartes (El discurs del mètode):

# data[].attributes.body
LLIBRES I PEL·LÍCULES RECOMANABLES:
llibres:

Rhonda Byrne: El secret (Pseudociència).

Pierre Dukan: Dieta Dukan (Pseudociència).

Kahneman: Pensar ràpid, pensar a poc a poc (Ciència).

Carl Sagan: Cosmos (Ciència).

pel·lícules:

Leung: House of numbers (Pseudociència).

Simcha Jacobovici: The exodus decoded (Pseudociència).

Charlie Brooker: Black mirror (Ciència).

Gil Weinberg: Liquid science (Ciència).

*Sota un punt de vista científic.

# data[].attributes.body
TOTA PSEUDOCIÈNCIA OBLIGATÒRIAMENT HA DE:

Falsa ciència -sols ho aparenta-.

Si una cosa no s’ha demostrat que és falsa, llavors, deu ser versemblant.

S’agafa el punt de vista que encaixa més bé.

No accepta els procediments del mètode científic.

Sosté afirmacions mitjançant arguments o dades que no compleixen els requisits lògics i probatoris de la ciència dominant.

Confon la casualitat -busca un significat a tot arreu i si no s’inventa-.

Tot és blanc o negre -no hi ha gris-.

Massa àmplies i difuses.

Són un engany (no tenen fonaments i la casualitat és el seu únic mèrit), per tant, no són ètiques.

La publicitat manipulada proclama un efecte curatiu que, normalment, ve disfressat d’efecte placebo.

Pèrdua de diners.

Posa en risc la salut dels qui participen.

Afirma coses que mai succeeixen.

Pretén utilitzar el llenguatge científic per enganyar al públic a benefici personal.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ciencia en Todo: ¿Qué es la pseudociencia?

# data[].attributes.body
TOTA CIÈNCIA OBLIGATÒRIAMENT HA DE:

Té una opinió justificada mitjançant la llei de causa-efecte.

És possible quantificar-la, experimentar i provar-la.

Falsificable: altres li poden treure valor a través d'un experiment.

Les dades -totes reals- que un experiment i descobriment proporciona han de ser confirmades per un altre.

Tot està en continu canvi i millora -no es cau en els dogmes científics-:

Cada teoria física és sempre provisional, en el sentit que és sols una hipòtesi; mai es pot provar.
- Hawking.

S'explica la mateixa versió des de diferents punts de vista.

Mètode científic: Presenta tots els passos de raonament (observació, hipòtesi, experimentació i validació teòrica).

Quan es considera “inversemblant” una afirmació hi ha raons de pes darrere.

# data[].attributes.attachment_link.description
LO ÚLTIMO LO ÚLTIMO TEMAS DCIENCIA Todos los artículos organizados por materias. ¿Sobre qué quieres leer hoy?

# data[].attributes.attachment_link.title
WIRED - The Latest in Technology, Science, Culture and Business

# data[].attributes.attachment_link.description
We bring you the future as it happens. From the latest in science and technology to the big stories in business and culture, we've got you covered.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
science biology space chemistry "joe hanson pbs digital studios" "it's okay to be smart" "it's ok to be smart" evolution "joe hanson" drjoehanson "be smart" ...

# data[].attributes.attachment_link.description
Be Smart is created and hosted by Joe Hanson, Ph.D. We give you deep answers to simple questions about science and the rest of the universe. Have ideas or questions? Find me on Twitter: @okaytobesmart or @DrJoeHanson

# data[].attributes.attachment_link.description
Scientific American is the essential guide to the most awe-inspiring advances in science and technology, explaining how they change our understanding of the world and shape our lives.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
October 13th, 2021

In this six-minute-long impassioned video, Carl Malamud draws on his considerable poetical and performance skills to introduce The General Index:

What is The General Index, and how can it benefit you? The answer, some of it in the form of questions, is in the video.

Here, to whet your appetite for viewing the video, are some passionate phrases from it, and from the documentation about it:

Topics-Access to Knowledge, Text and Data Mining, Temples of Knowledge, General Index
Language-Science is our universal language.

Public Resource, a registered nonprofit organization based in California, has created a General Index to scientific journals. The General Index consists of a listing of n-grams, from unigrams to five-grams, extracted from 107 million journal articles.

The General Index is non-consumptive, in that the underlying articles are not released, and it is transformative in that the release consists of the extraction of facts that are derived from that underlying corpus. The General Index is available for free download with no restrictions on use. This is an initial release, and the hope is to improve the quality of text extraction, broaden the scope of the underlying corpus, provide more sophisticated metrics associated with terms, and other enhancements.

Access to the full corpus of scholarly journals is an essential facility to the practice of science in our modern world. The General Index is an invaluable utility for researchers who wish to search for articles about plants, chemicals, genes, proteins, materials, geographical locations, and other entities of interest. The General Index allows scholars and students all over the world to perform specialized and customized searches within the scope of their disciplines and research over the full corpus.

Access to knowledge is a human right and the increase and diffusion of knowledge depends on our ability to stand on the shoulders of giants.

October 12th, 2021

Ambiguity comes easily when one writes headlines, sometimes. Here's an example:

"An inexpensive, 3D‐printable breast muscle meter for field ornithologists," Luke L. Powell, Adam Metallo, Crinan Jarrett, Nathan W. Cooper, Peter P. Marra, Scott R. McWilliams, Ulf Bauchinger, and Bryant C. Dossman, Journal of Field Ornithology, vol. 92, no. 1, March 1, 2021, pp. 67-76. (Thanks to Walter Berry for bringing this to our attention.)

October 11th, 2021

"So here's the thing. Flight, taxes, death - they're all connected to this event"

explains the cheery video for the National Funeral Directors Association Leadership Conference 2021.

The bad news is that the deadline to attend the event has now expired. The good news is that there's still time to book for the 2022 event - which will be held on July 10-13, 2022 at Walt Disney World's Yacht & Beach Club Resort in Orlando, Florida.

"This event will leave you inspired, invigorated, and ready to take on the issues of the day!"

October 8th, 2021

The special Ducks issue (volume 27, number 4) of the magazine, Annals of Improbable Research, has flown its way to subscribers. This special issue, like many other special issues of the magazine, is also available for purchase. All the issues are in the form of downloadable PDFs.

Are you a Duck?

Unless you yourself are a duck, and an unusual duck at that, you are likely to discover many surprising things about ducks, if you read the issue, an activity which, the educational system being what it is in 2021, is probably more likely if you are not a duck than if you are a duck. The previous sentence was a long, multi-part sentence.

Research About Ducks

The special Ducks issue includes these articles about duck research (and includes many other articles, about research about other things):

Uranium for Ducks, Please
Ducks and Walking
Steaming and Dabbling
Ducks and Water
May We Recommend: Duck Death by Spaghetti
The Turducken Experiment
Duck or Not Duck?
Ducks' Body Parts
Duck Droppings

Walk Like a Duck?

The special Ducks issue begins, as some of our issues do, with an article called " Ways to Use This Magazine ". One of those ways is to write a limerick about one of the cited studies. To get you started, the article assaults you with this limerick about the study "Higher Heritabilities for Gait Components than for Overall Gait Scores May Improve Mobility in Ducks," which is featured in the magazine:

DUGGAN, RAE, CLEMENTS, AND HOCKING
REPORT THAT IT'S NOT AT ALL SHOCKING
THAT PEOPLE CAN RATE SOME
ASPECTS OF GAIT
OF DUCKS AS THE DUCKS DO SOME WALKING.

October 7th, 2021

The future is increasingly shiny for used disposable diapers, suggests this November 5, 2020 press release from the Nippon Shokubai company of Fukuoka, Japan. It says:

"The Ministry of Land, Infrastructure, Transport and Tourism (MLIT) [is] aiming to establish a guideline for the acceptance of used disposable diapers into the sewage system based on the New Sewerage Vision Acceleration Strategy. Recycling of used disposable diapers, the amount of which continues to increase, is thus expected to be promoted."

(Thanks to Ryoma Komiyama for bringing this to our attention.)

# data[].attributes.attachment_link.description
October 13th, 2021 In this six-minute-long impassioned video, Carl Malamud draws on his considerable poetical and performance skills to introduce The General Index : What is The General Index, and how can it benefit you? The answer, some of it in the form of questions, is in the video.

# data[].attributes.attachment_link.description
NeuroLogica Blog: Your Daily Fix of Neuroscience, Skepticism, and Critical Thinking

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Igual com altres conceptes esmunyedissos -la vida, la màgia, la gravetat-, el concepte de ciència sembla obvi fins que ens demanen que el definim. Llavors escapa al nostre abast, com si es tractara del meravellós somriure del gat de Cheshire d' Alícia. La resposta ràpida, encara que inútil, a la pregunta "Què és la ciència?" és que, intrínsecament, la pregunta no té resposta -la ciència és un producte cultural, per la qual cosa no pot tenir un únic significat-. Els ideòlegs podran declarar que la ciència transcendeix les fronteres nacionals, però en realitat les teories, instruments i estructures varien enormement. Com va entendre Homer, fins i tot els objectes són ambigus: a Odisseu li van dir que portara un rem de la seua nau terra endins fins que trobara algú que no coneguera el mar i pensara que el rem era una pala de ventar el blat. Si una peça de fusta està sotmesa a múltiples interpretacions, com pot un conjunt complex d'idees i pràctiques arribar a abastar un significat universal?
Les diferències nacionals
El concepte de ciència no inclou només explicacions sobre com funciona el món, sinó també totes aquelles persones, institucions i tècniques involucrades en l'adquisició i l'ús d'aquest coneixement (Dear, 2006). Però això no és una definició: "incloure" no és el mateix que "comprendre" i el que jo entenc per ciència és inevitablement diferent del que entén cada lector. Òbviament, hi ha una barrera entre els lectors que no són parlants natius d'anglès i jo. Això no és un simple detall erudit. A diferència de molts altres idiomes europeus, en anglès la scientia llatina ha perdut el seu significat original de coneixement o saviesa i el seu abast s'ha restringit al món natural. Abans es referia principalment al coneixement sistematitzat disponible en els llibres, però la ciència ja no es diferencia de la perícia pràctica que implica el terme ars. Es poden produir greus malentesos quan els parlants no natius d'anglès no s'adonen que scientist ("científic") no és sinònim d'"acadèmic".

En essència, escric des d'una perspectiva britànica. Com que la ciència està territorialitzada, em sap greu conèixer tan poc sobre, per exemple, la ciència catalana o castellana, sobre les seues tècniques passades i presents. El passat afecta inevitablement el present, per aquesta raó és tan útil i interessant estudiar-lo. Com a exemple de la importància d'aquesta adscripció a un territori, considerem els contrastos durant el segle XVIII entre Gran Bretanya i una França que seguia els models cartesians molt després que les idees d'Isaac Newton triomfaren a la meua banda del canal. Com va dir Voltaire: "Quan un francès arriba a Londres, troba les coses de la filosofia molt diferents, com totes les altres coses. Ha deixat el món ple i el troba buit". Les diferències nacionals van persistir. Molts homes de ciència britànics van abjurar del "newtonisme" de la França postrevolucionària, en el qual s'havia eliminat Déu en un univers determinista i el càlcul practicat pel gran rival de Newton, Gottfried Leibniz, dominava les teories matemàtiques.

A banda d'aquests enfrontaments teòrics, l'organització de la ciència era també distinta. En certa manera, la Royal Society de Londres semblava un club de cavallers obert a qualsevol que poguera pagar la subscripció, mentre que el seu equivalent a París gaudia de fons estatals per a un nombre limitat d'investigadors experts. Com a conseqüència, la ciència britànica es va caracteritzar per diverses iniciatives individuals que depenien d'una riquesa heretada o guanyada. Els emprenedors que no tenien recursos suficients per a finançar els seus projectes buscaven el finançament de patrocinadors, i van ajudar a introduir la industrialització que va transformar Gran Bretanya dècades abans que la resta de l'Europa. Per contra, la ciència francesa va estar molt més adreçada a resoldre preguntes que es plantejaven partint del centralisme, amb un sistema educatiu centralitzat que permetia seguir una carrera científica estructurada.

La variació geogràfica persisteix perquè la ciència i les seues institucions han viscut evolucions i contextos particulars. A desgrat de les ràpides millores en mobilitat internacional i comunicació electrònica, les pràctiques científiques que se segueixen a València avui dia no sols difereixen de les de segles arrere, sinó també de les que s'apliquen a Viena, Vancouver o Valparaíso. Per exemple, molts països africans no gaudeixen d'una posició econòmica que els permeta construir un gran complex dedicat a la investigació, per la qual cosa molts dels seus graduats més prometedors emigren per integrar-se en centres internacionals amb seu als països rics, on s'involucren en projectes d'investigació molt diferents dels que treballen els col·legues del seu país: el bosó de Higgs té poca importància per a qui passa fam o pateix amenaces polítiques. D'altra banda, mentre que a la Gran Bretanya i Amèrica la física és un camp dominat pels homes, a Palestina prop d'un 80 % dels estudiants universitaris de física són dones.
Canviar amb el temps
Avui dia, la ciència gaudeix d'un prestigi que sembla permanent, però el seu significat varia amb el temps, a més de fer-ho amb el territori on s'ubique. Noves matèries acadèmiques emergeixen, es fusionen i desapareixen, en un procés continu, com països en un mapa polític. La ciència laica professionalitzada va nàixer fa només un parell de segles, encara que sovint es descriuen de manera incorrecta com a científiques altres pràctiques anteriors. A més d'estar divorciada de la teologia, la ciència està ara molt matematitzada, però en segles anteriors hi havia una distinció fonamental entre els filòsofs naturals, que buscaven explicacions de l'univers que havia estat creat per Déu, i els matemàtics, que estaven interessats en l'elaboració de models per a descriure'l de manera eficaç, sense importar si representaven la realitat. En l'Edat Mitjana, la teologia es tenia per "reina de les ciències" i poca gent instruïda s'hauria pensat que la visió aristotèlica cristianitzada desapareixeria, o que els monestirs serien reemplaçats com a seus del coneixement per les universitats estatals. De la mateixa manera, no pot existir cap certesa que la ciència en la seua forma actual estiga ací per a quedar-se.

Encara que moltes disciplines científiques modernes semblen continuar activitats anteriors, no es podria qualificar de ciència els seus antecedents. La geologia, per exemple, es va desenvolupar a començament del segle XIX a partir d'arrels no científiques que incloïen l'excavació de canals i la construcció de terraplens per al ferrocarril, l'esbós de mapes militars i la mineria de metalls nobles. De la mateixa manera, l'acumulació d'experiències quotidianes de llauradors i marins van contribuir a construir la meteorologia, així com els registres meteorològics de cavallers acomodats. Considerem també l'astronomia, una disciplina científica amb una història particularment llarga. Encara que un astrolabi no s'assembla gens al telescopi espacial Hubble, ambdós instruments s'utilitzen per a observar objectes celestes i, per tant, se'ls pot classificar com a instruments científics. D'altra banda, els musulmans també van utilitzar astrolabis per al que ara sembla un fi no científic: determinar el temps i direcció de l'oració. Distingir el que és ciència del que no ho és es fa cada vegada més problemàtic a mesura que retrocedim segles i segles fins als babilonis (Fara, 2009). Les seues observacions van servir de base per a l'astronomia grega, i ens van llegar els cercles de 360 graus i la nostra hora dividida en seixanta minuts. No obstant això, el seu objectiu quan arreplegaven informació sobre els estels no era descobrir de manera científica com funciona el món, sinó trobar dates propícies per a coronacions o guerres.

Al contrari, alguns temes que es percebien com a científics en el passat han quedat desacreditats. L'astrologia, per exemple, exigia un profund coneixement matemàtic, i la frenologia estava molt ben considerada, especialment per alguns radicals polítics. Però a cap de les dues se la premiaria avui amb el títol de ciència. A pesar que l'alquímia es desestima sovint com a ridiculesa supersticiosa, els seus instruments i tècniques van ser crucials per al desenvolupament de la química, i -de la mateixa manera que la ciència moderna- disposava d'un corpus de coneixement organitzat ben establert, basat en l'experimentació i registrat en un llenguatge codificat que únicament els iniciats podien entendre. En contrast, algunes nocions prèvies que també podrien, comprensiblement, titllar-se d'estrambòtiques, com ara els humors aristotèlics, el flogist i els epicicles de Ptolemeu, es presenten com els primers passos en l'ascensió al cim de la veritat científica.
Llig l'article complet en la web de Mètode. Què és Mètode?

# data[].attributes.attachment_link.description
Igual com altres conceptes esmunyedissos -la vida, la màgia, la gravetat-, el concepte de ciència sembla obvi fins que ens demanen que el definim. Llavors escapa al nostre abast, com si es tractara del meravellós somriure del gat de Cheshire d' Alícia. La resposta ràpida, encara que inútil, a la pregunta "Què és la ciència?"

# data[].attributes.attachment_link.title
The Lighter Side of Science | IFLScience

# data[].attributes.attachment_link.description
We’re here for the science - the funny side of science. Quotes, jokes, memes and more. We’re dedicated to bringing the amazing world of science to you!

# data[].attributes.body
GAT DE SCHRÖDINGER:
Experiment mental (mecànica quàntica):

El gat està viu o mort? En el món quàntic està succeint a la vegada i sols quan nosaltres observem o actuem les partícules escullen una de les opcions per manifestar-se!

L'atzar influeix en les lleis de la física.

# data[].attributes.attachment_link.title
La paradoja del gato de Schrodinger - ¿Vivo o muerto?

# data[].attributes.attachment_link.title
Ciència Animada. Episodi 1. El Mètode Científic.

# data[].attributes.body
Allò que fa que una ciència s'anomeni així és la comunitat científica a través d'una línia d'investigació o un paradigma. La ciència canvia. Tampoc és un avanç, si no són petits talls i, de cop i volta, creix.

La ciència és allò que els grans científics decideixen.
- Latour.

No existeix mètode, tot és vàlid en la ciència.
- Feyeraben.

La ciència la podem entendre com aquell coneixement, aquell conjunt de coneixements que es fa a través d'una hipòtesi i que sigui repetible, demostrable, experimental, etc.
- Bunge.

La ciència no és més que un refinament del pensament quotidià.
- Einstein.

...