# data[].attributes.body
Pentru a putea obține rezultatele așteptate stabilite prin obiectivele didactice, profesorii trebuie ei înşişi să deţină aceste competenţele.

Competența managementului clasei poate provoca atât un profesor la început de drum, cât și un profesor cu experiență, fiind elementul ce înglobează tot ce un profesor a învățat până în acest moment.

# data[].attributes.headline
2. Managementul clasei și generația digitală a elevilor

# data[].attributes.subject
2. Managementul clasei și generația digitală a elevilor

# data[].attributes.body
Capacitatea de adaptare la nevoile de schimbare a elevilor este esențială unui profesor al secolului XXI. Aflându-ne într-o continuă schimbare, atât profesorul, cât și sistemul școlar trebuie să pregătească elevul/studentul pentru piața muncii, acolo unde se cere o comunicare și o relaționare cu oameni din diferite medii și culturi. Este nevoie de o școală ce să învețe tinerii cum să facă schimbări rapide, să se adapteze unor condiții noi, cum să comunice eficient, în așa fel încât să își dezvolte capacitatea de relaționare, identitatea și autonomia.

Spre exemplu, impunerea tinerilor să rețină cantități mari de informatie nu mai este un lucru actual, astfel cu sistemul de căutare Google este la indemana oricui.

Fie că vorbim de forme tradiționale sau noi de a preda informatia, considerăm ca elevii trebuie să invete:

cum să înveţe eficient, folosind timpul în mod judicios, organizând cu grijă spaţiul învăţării;

cum să devină învăţarea eficace, adică să producăefectul aşteptat;

cum să înţeleagă şi să gândească în mod critic şi constructiv;

cum să fie creativi, bazându‐se pe ceea ce pot ei adăuga la ceea ce li se prezintă sau folosindu‐şi imaginaţia;

cum să rezolve problemele şi să găsească noi soluţii;

cum să ia decizii bune care să aducă rezolvări ale unor situaţii.

Provocări care impun teme suplimentare în demersul pregătirii cadrelor didactice în domeniul managementului clasei pot fi:

noile generaţii de elevi cu aptitudini deosebite în domeniul informaţiei şi comunicării

caracteristicile de personalitate ale acestor tineri din generaţia nativilor digitali

dezideratul incluziunii

diversitatea culturală şi aptitudinală a tinerilor

nevoia de individualizare şi de recunoaştere a identităţii

Odată cu aceste noi provocări, imaginea socială a şcolii şi a profesorului constituie fenomene în schimbare. Adesea, cadrul didactic se confruntă cu probleme comportamentale foarte delicate ale elevilor, pe care trebuie să le soluţioneze pe parcursul orei. De asemenea, unii părinţi pot crea diverse probleme deoarece înţeleg diferit problemele din şcoală sau nu mai alocă timp suficient pentru educaţia copiilor, dar emit pretenţii foarte mari din partea instituţiilor şi, implicit a profesorilor.

Învățarea scolara trebuie sa puna bazele invatarii pe durata vietii unui om, oferindu-i instrumentele necesare. Astfel, exista 4 piloni ce constituie aceste unelte:

a învăţa să ştii, ceea ce înseamnă dobândirea instrumentelor cunoaşterii;

a învăţa să faci, astfel încât individul să intre în relație cu mediul înconjurător;

a învăţa să trăieşti împreună cu semenii, pentru a coopera cu alte persoane, participând la activităţile umane;

a învăţa să fii (a învăţa să trăieşti).

# data[].attributes.headline
3. Cauze ale motivației scăzute a actualelor generații de elevi pentru învăţare

# data[].attributes.subject
3. Cauze ale motivației scăzute a actualelor generații de elevi pentru învăţare

# data[].attributes.body
Este necesar să cunoaștem cauzele din care apare motivația scăzută la elevi, astfel încât cadrul didactic să poată reflecta asupra sa pentru a putea crește interesul. Inserarea unor instrumente digitale adecvat alese duce la creșterea motivării elevilor. Atitudinea elevilor față de procesul de învățare nu poate fi schimbată, astfel că noi, profesorii, trebuie să învățăm să ne adaptăm la aceste noi condiții,.

Prima generație ce a crescut înconjurată de tehnologie este cea a anului 1990. Evoluţia exponenţială a tehnologiei informaticii a generat schimbări importante atât în sfera atitudinilor, deprinderilor, obişnuinţelor tinerilor cât şi în cea cognitivă şi metacognitivă.

Astfel, învățarea în societatea cunoașterii devine continuă atât pentru cel care predă cât și pentru cel care asimilează informația. De aceea, pentru a putea motiva efortul susținut al elevului, acesta are nevoie să găsească peramanent răspunsuri la întrebările:

De ce trebuie să învăţăm despre aceste lucruri ?

Pentru ce ne sunt necesare aceste informaţii ?

Când şi unde vom folosi aceste informaţii?

Cum reuşim să transformăm aceste cunoştinţe în abilităţi, în capacităţi, în competenţe?

S-a ajuns la concluzia că elevii nu mai sunt atât de motivați de metodele tradiționale de învățare, iar de aceea preferă să citească informația de pe Internet, sau chiar să învețe cu ajutorul aplicațiilor.

Un pilon important al cercetării acestor schimbări a fost specialistul american Mark Prensky. În acest articol, cei ce au crescut în generația televiziunii clasice sunt considerați imigranți, iar cei născuți după sunt nativi, deoarece tehnologia face parte din natura noastra. Datorită tehnologiei cu care am crescut, gândirea noastră a fost modelată, iar asimilarea informației este diferită, sustinând că însăși natura fizică a creierului s-a schimbat.

Specialistul consideră că acest sistem educațional nu a fost conceput pentru această generație, iar elevul și profesorul nu mai vorbesc aceeași limbă, iar problema este astfel a sistemului, nu a școlilor.

Copii se descurcă mai bine cu informația pe ecran, nu pe hârtie, deși sunt la fel de inteligenți ca și părinții lor, iar adaptarea lor la sistem ar fi o idee greșiă, din simplul fapt că mintea lucrează altfel.

Ei doresc să fie activi, să se implice, să colaboreze, să înveţe prin experienţe proprii. Ei au nevoie să aparţină unui grup, iar noi trebuie să le fim aproape. Aceste noi cerințe reprezintăe o mare provocare pedagogică, dar şi o mare responsabilitate a noastră de a utiliza posibilităţile oferite de tehnologie.

Elevii/studenții de astăzi au o nevoie mai mare de motivare pentru a învăța, sunt mai selectivi, caracterizați de o anumită superficialitate a implicării în ceea ce li se întâmplă, afirmă profesorul Ovidiu Pânişoară. Din acest motiv, profesorul Dan Potolea propunea încă din 2004, o nouă disciplină în programul de pregătire a profesorilor, Formarea cadrelor didactice.

# data[].attributes.headline
4.Noi provocări  pentru profesorii viitorului

# data[].attributes.subject
4.Noi provocări  pentru profesorii viitorului

# data[].attributes.body
Elevii şi studen‐

ţii învăţă cu mai multă eficienţă și reușesc într‐un procent mai

mare să dobândească propriile strategii și metode de a învăţa

să înveţe, atunci când sunt trataţi de profesori ca parteneri,

când își exprimă opiniile, când își valorizează creativitatea și

își argumentează ideile.

Mediul virtual de instruire este agreat de tinerii actualelor generaţii pentru că le oferă contextul în care își dezvoltă liber personalitatea și acumulează cunoaș‐ terea prin asumarea rolurilor cu care se simt compatibili sau și le doresc:
- cercetător
-autodidact
-  filozof

Neuroplasticitatea sau plasticitatea creierului sunt termeni generici ai domeniului care studiază schimbările ce au loc la nivelul căilor neuronale.

Marc Prensky remarcă faptul că cognitivitatea, este una dintre principalele cauze ale problemelor învăţământului: ”elevii de astăzi sunt diferiţi de elevii pentru care sistemul educaţional era conceput să parcurgă procesele de predare şi învăţare.„

Efectele dezvoltării TIC -au generat noi experimente
didactice motivate de necesitatea adaptării mecanismelor de
control ale procesului de instruire.
IT a oferit numeroase soluţii la
căutările educaţiei, susţinând şi încurajând constant experi‐
mentele didactice.
-softuri
- platforme
-e‐learnig
- spaţii virtuale destinate educaţiei.

Pedagogia secolului XXI este considerată o pedagogie a
competențelor care solicită profesorului modern să îşi
însuşească arta de a preda folosind noile tehnologii.

Noi, profesorii trebuie să ne asumăm rolul de coordo‐
natori şi colaboratori ai elevilor în procesul de învăţare, să‐i
ajutăm cum să îşi identifice singuri propriile strategii şi
metode de a învăţa potrivite personalităţii lor.

# data[].attributes.headline
5. Managementul  clasei și calitatea procesului instructiv-educativ

# data[].attributes.subject
5. Managementul  clasei și calitatea procesului instructiv-educativ

# data[].attributes.body
Cadrul didactic ca manager al clasei trebuie să cunoască
foarte bine resursele educaţionale.

Principalele resurse educaţionale din structura activităţii
de predare‐învăţare intră în acţiune şi în mecanismul care
generează un management al clasei de calitate.

1.Resursele umane:
-capacitatea de muncă a cadrului didactic
-capacitatea de muncă a elevilor (capacitatea de
învăţare)
- competenţele manageriale ale cadrului didactic;
- resursele comunităţii
-şcolare a clasei
- structura familială a colectivului de elevi
-climatul organizaţional al școlii

2.Resurse valorice:
-idealul educațional
- normativitatea socială (raportul libertate/ autoritate
şi concepţia despre disciplină).

3. Resurse materiale:
- spaţiul de învățământ al sălii de clasă
-mobilier școlar
-materiale didactice și mijloace de învățământ

4.Resurse financiare:
-cheltuieli materiale
- burse
-autofinanţare
- sponsorizări

Legătura dintre managementul clasei şi calitatea proce‐
sului instructiv‐educativ se poate face prin aplicarea unor
principii care privesc învăţarea interactivă.

1.Principiul -participare‐cooperare a colectivul clasei va căpăta sentimentul comunității şi se va instaura o atmosferă de lucru pozitivă şi autentică.

2.Principiu al negocierii şi influenţei reciproce acordă elevilor
puterea de a influenţa activitatea din clasă prin participarea
lor, de a interveni la modificarea sau luarea deciziilor prin
negociere.

3.Principiul participării la decizie asigură un climat al clasei care promovează comunicarea, acceptarea, toleranţa şi respectul reciproc.

Toleranţa -se referă la respectul libertăţii celuilalt şi la
armonizarea diferenţelor.
Respectul se referă la bunul simţ pe care elevii trebuie să îl deprindă în interacţiunile din clasă.
Iniţiativa -este expresia dorinţei de a învăţa, de a se implica,
de a participa şi de a experimenta situații noi, experienţe noi.
Reflecţia şi autoreflecţia -sunt calităţi esenţiale ale unui
profesor bine pregătit, profesionist conectat la realităţile con‐
temporane care determină calitatea procesului instructiv‐educativ pe care îl promovează.

# data[].attributes.headline
6. Colaborare și formare-soluții pentru schimbare.

# data[].attributes.subject
6. Colaborare și formare-soluții pentru schimbare.

# data[].attributes.body
Misiunea profesorului modern, aceea de a educa elevii
pentru viitorul lor, pentru societatea de mâine este legată de
proiectarea învăţării în noile paradigme şi de implementarea
noilor strategii care să cultive potenţialul creativ al noilor
generaţii.

Specialistul Richard Edwards prezintă trei faţete ale socie‐
tăţii care învaţă:
- societatea care învaţă reprezintă o societate educată (caracterizată prin cetăţenie activă, democraţie
liberală şi şanse egale, care sprijină educaţia permanentă)
- societatea care învaţă reprezintă o piaţă a învăţării (permite instituţiilor să ofere servicii individualizate ca o condiţie a sprijinirii competitivităţii economice)
- societatea care învaţă reprezintă o societate în care cei
care învaţă se apropie de viaţă prin învăţare(prin
existenţa unor surse şi resurse variate care permit
sprijinirea stilului de viaţă practicat).

Edwards susţine că există o schimbare importantă în
viziunea pe care o avem despre educaţia de‐a lungul vieţii şi
despre societatea care învaţă.

Accentul pe vocaţie, şi flexibilitate este foarte important.
Aceste caracteristici pot veni din practica predării, din
realitatea educaţională, din interacţiunile cu elevii sau părinţii.

# data[].attributes.body
COSTEA  ALEXANDRA
NASLĂU OANA