# data[].attributes.body
Skriv centrale nøgleord i mindmappet, der beskriver nationalsocialismen. Angiv kilde til jeres viden (hjemmeside).
Opret undergrene til hvert nøgleord, der uddyber med korte stikord, hvilken mening der skal tillægges nøgleordet.
Vigtigt: Snak med hinanden om hvert nøgleord og uddybning.

Jødehad:
Tyskland skulle være selvstændige, så de var ikke så glade for fremmede. Hadet til jøder var dog stærkest, fordi de blev fattet som roden til alt ondt.

Ariske race:

# data[].attributes.body
Nazismen som ideologi kan ikke ses som et selvstændigt teoretisk emne, men ses ud fra nazisternes faktiske gerninger og dermed de forfærdelige forbrydelser, der blev begået i nazismens navn.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Indledning

Baggrund om nazismen

Rigskansler Adolf Hitler holder én af sine mange taler.

Foto: Udateret arkivbillede ca. 1938. / Scanpix

Hvordan kan den nazistiske ideologi forstås?

Nazismen som ideologi er uløseligt forbundet med den nationalsocialistiske bevægelse i Tyskland fra 1920 frem til 2. Verdenskrigs afslutning i 1945. Det vil sige, at nazismen som ideologi ikke kan ses som et selvstændigt teoretisk emne, men nødvendigvis må ses ud fra nazisternes faktiske gerninger og dermed de forfærdelige forbrydelser, der blev begået i nazismens navn. Nazismens ideologi er et mærkværdigt sammensurium af myter, pseudovidenskab, personkult og lån fra andre ideologier. Ifølge historikeren Karl Christian Lammers' bog "Nazismens epoke" (se kilder) var nazismen, særligt i sin tidlige fase før magtovertagelsen, stærkt inspireret af den fascistiske bevægelse i Italien.

Hvilke ligheder er der mellem nazisme og fascisme?

Både nazister og fascister stod for en helt ny "antipolitik" baseret på modstand og kamp. De var imod hele den demokratiske tankegang og foretrak en stærk stat opbygget omkring en stærk fører. Særligt lagde nazister og fascister den politiske venstrefløj for had og så de, som en hovedfjende. Både nazismen og fascismen havde nationen og den nationale historie som omdrejningspunkter og havde som erklæret mål at skabe 'et sundt folk'. Endelig lagde begge bevægelser meget vægt på at fremstå organiserede og gerne i ens uniformer og i snorlige rækker. Lighederne mellem nazisme og fascisme gennemgås i "Nazismens epoke" (se kilder).

Hvilke forskelle er der mellem nazisme og fascisme?

Nazismen og fascismen fjerner sig mere og mere fra hinanden efter nazisternes magtovertagelse i 1933 og i særlig grad efter 1938. Nazisterne var meget mere vidtgående i deres mål og fik i løbet af deres korte regeringstid fuldstændig nedbrudt alle politiske, retslige og etiske samfundsnormer. Nazismen adskilte sig særligt fra fascismen i sin vidtgående form for nationalisme og i sin racisme og antisemitisme (jødehad). De sidstnævnte elementer lå som undertoner i det tyske ord völkisch (folkelig), der kom til at stå som udtryk for en racistisk opfattelse af tyskerne som en samlet organisme og som herrefolket, der var andre folkeslag overlegne. Racepolitikken blev gjort til kernen i statens ideologi, og bestræbelserne på at realisere det racemæssigt rene Volksgemeinschaft (folkefælleskab) gennem mord er noget helt særligt for nazismen.

Hvem var Adolf Hitler?

Adolf Hitler var tysk politiker og leder af det tyske nazistparti fra 1921 til sin død i 1945. Han var Tysklands enevældige hersker fra 1934-45 med officiel titel af Der Führer (Føreren) og var hovedansvarlig for den masseudryddelse af jøder, romaer, kommunister, homoseksuelle og andre grupper, der fandt sted op til og under 2. Verdenskrig i nazismens navn. Adolf Hitler blev født i 1889 i den østrigske landsby Braunau am Inn og begik selvmord i 1945 i Berlin. I 1907 flyttede han til Wien, hvor han levede et liv som mislykket kunstmaler, indtil han i 1913 kom til München i Tyskland. Ifølge "Nazismens epoke" (se kilder) havde han formentlig allerede på daværende tidspunkt dannet noget af sit antisemitiske og nationalistiske verdensbillede. Den altafgørende begivenhed i den unge Adolf Hitlers liv var hans oplevelser som korporal i den tyske hær under Første Verdenskrig. Hitler blev aldrig træt af at tale om det tysk-ariske, klasseløse folkefællesskab som han hævdede at have oplevet på Vestfronten. Så meget desto større var hans skuffelse og vrede, da Tyskland i 1918 overgav sig og gik med til en ydmygende fredsaftale. Allerede kort efter krigen fandt Hitler ud af, at han kunne tryllebinde et publikum med sin ophidsede og fanatiske talestil. Hitler formåede at indgyde sine tilhængere en tro på, at et nyt og bedre samfund var lige om hjørnet, hvis man blot gav ham tilstrækkelig magt.

Hvad står der i Mein Kampf?

Hitler fremlagde sin verdensanskuelse i en bog med titlen "Mein Kampf" (Min kamp), der udkom i 1925. Karakteristisk for Hitlers verdenssyn, som det bliver præsenteret i bogen, er ifølge hjemmesiden Holocaust-uddannelse.dk (se kilder) følgende ideer:

En racistisk fortolkning af historien, hvor den ariske race fremstår som 'kulturskabende', mens den jødiske race fremstilles som 'kulturødelæggende'.

Et socialt-darwinistisk syn på livet: Den stærke overlever, mens den svage forgår.

En forkærlighed for en militaristisk livsstil: Kun i krigen viser et menneske sit sande jeg.

En tro på, at Tyskland kan og bør blive en verdensmagt.

Grundlæggende for alt dette var Hitlers klippefaste tro på den ariske races biologiske og kulturelle overlegenhed i forhold til andre racer, og derfor var det ifølge Hitler og hans ligesindede afgørende, at racerne ikke blev blandet.

Nazismen frem til 2. Verdenskrig

Hærværk på jødisk forretning i Friedrichstrasse. Berlin den 9. november 1938. Krystalnatten.

Hvad var Weimarrepublikken?

Weimarrepublikken er det uofficielle navn på den demokratiske tyske republik, der opstod af asken efter nederlaget i Første Verdenskrig. Republikken bestod indtil nazisternes magtovertagelse i Tyskland i 1933. Frem til 1923 gennemlevede Weimarrepublikken nogle hårde år med økonomisk krise, politisk uro og vold, som var forårsaget af blandt andet det nystiftede nazistparti, men også af andre politiske grupperinger. På trods af de hårde odds blev der herefter skabt økonomisk og social fremgang koblet med en vis politisk stabilitet. Fremgangen blev dog stoppet brat af den verdensomspændende økonomiske krise, der opstod i 1929, og som var en afgørende faktor for, at nazisterne kunne overtage regeringsmagten få år senere.

Hvad var Versailles-traktaten og dolkestødslegenden?

I 1919 måtte det nyoprettede demokratiske regime i Tyskland underskrive Versailles-fredstraktaten efter nederlaget i Første Verdenskrig. Fredsaftalen indebar så hårde vilkår for Tyskland, at den nye republik allerede ved sin fødsel blev mål for hetz fra tyske nationalister. Tyskland måtte blandt andet afstå store landområder, skære voldsomt ned på militæret, påtage sig skylden for krigsudbruddet og endelig påtage sig omfattende krigsskadeerstatninger, der skulle komme til at svække den tyske økonomi i årene fremefter. Versailles-traktaten skabte grobund for den såkaldte dolkestødslegende, som nazisterne brugte i sin propaganda, særligt over for de skuffede og magtesløse hjemvendte krigsveteraner. Ifølge dolkestødslegenden var det socialdemokratiske politikere, revolutionære kommunister og ikke mindst jøderne, der var skyld i nederlaget og havde "dolket" frontsoldaterne i ryggen.

Hvor og hvordan opstod NSDAP?

Nazistpartiet (NSDAP, Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei) blev grundlagt i 1920 i den sydtyske storby München i delstaten Bayern. Hit ler meldte sig ind og overtog hurtigt ledelsen af den lille bevægelse. Det vigtigste formål med partiets aktiviteter var at overtage magten, afskaffe demokratiet og indsætte Hitler som Tysklands leder. Partiet voksede i starten af 1920erne og havde ifølge "Nazismens epoke" (se kilder) 55.000 medlemmer i 1923. Allerede i 1923 mistede nazisterne dog tålmodigheden med de demokratiske valg og forsøgte et voldeligt kup. Kuppet mislykkedes uden rigtig at være kommet i gang, og nazistpartiets ledere fik relativt milde fængselsdomme.

Hvordan kom nazisterne til magten?

Efter de ledende nazister kom ud af fængslet, oplevede NSDAP en stabil fremgang op gennem 1920erne, uden at de dog kom til at spille en større rolle i tysk politik. Det skulle ændre sig med den verdensomspændende økonomiske krise i 1929, der ramte Tyskland hårdt. Krisen medførte social og politisk uro, som nazisterne brugte i deres propaganda mod det etablerede system. Partiet gik stærkt frem ved de følgende valg og blev nu Tysklands største parti, dog uden at have absolut flertal. Efter valget i 1933 blev nazisterne tungen på vægtskålen i en parlamentarisk magtkamp og kom til at sidde med i regeringen. Hitler blev gjort til rigskansler, og nazisterne kom fra starten til at dominere regeringen.

Hvordan regerede nazisterne frem til 2. Verdenskrig?

I 1933 blev det tyske parlament i Berlin, Rigsdagen, stukket i brand, formentlig af en ung hollandsk kommunist, som senere blev dømt til døden. Nazisterne benyttede lejligheden til at indføre undtagelsestilstand, der satte den demokratiske Weimar-forfatning ud af kraft. Nazisterne gennemførte derefter en total nazificering, der betød, at alle dele af det tyske samfund blev en del af den nazistiske maskine. Blandt andet hæren og politiet kom fuldstændig under nazistisk kontrol. Byer og gader blev opkaldt efter Hitler, og selv 1. maj, der hidtil var blevet fejret som arbejdernes internationale dag, blev gjort til en officiel nazistisk festdag. Fagforeninger og andre partier blev forbudt, hvis de da ikke havde opløst sig selv.

Hvad var Nürnberglovene?

Racisme og antisemitisme var bærende elementer i den nazistiske regeringsførelse. Allerede i 1933 havde regeringen indledt en boykot af jødiske forretninger og gjort det muligt at afskedige folk fra offentlige stillinger ud fra racemæssige grunde. Nürnberglovene fra 1935 skulle medvirke til at sikre den ariske races "renhed", blandt andet ved at forbyde ægteskab og seksuelle forhold mellem jøder og ikke-jøder. Jøderne fik frataget retten til at stemme og stille op til valg, og der blev også indført en række andre diskriminerende tiltag, der skulle fratage jøderne deres frihed, ejendom og livsgrundlag. På denne måde ville man udstøde jøderne fra det tyske folkefællesskab. Læs mere på hjemmesiden Folkedrab.dk (se kilder).

Hvad var Krystalnatten?

Om aftenen den 9. november 1938 og natten igennem blev tusinder af jødiske butikker og ejendomme udsat for hærværk og plyndring. Næste morgen var gaderne overstrøet med glasskår, hvilket førte til, at man kaldte det Krystalnatten. Krystalnatten kostede omkring 100 jøder livet, og derudover blev 25-30.000 afhentet i deres hjem af det hemmelige politi Gestapo og smidt i koncentrationslejre. Krystalnatten blev nådesstødet for Tysklands jøder. Deres organisationer blev tvangsopløst, og de måtte afstå deres forretninger og virksomheder. Krystalnatten markerede et vendepunkt for den nazistiske jødepolitik. Mens man hidtil havde arbejdet for at udstøde jøderne af det tyske folkefællesskab, blev målet nu at tvinge dem ud af landet.

Hvad var førerstaten og førermyten?

Hitler havde allerede i nazistpartiets tidlige år fremstillet sig selv som nazisternes ubestridte fører. Da nazisterne kom til magten, blev Hitler tilmed alle tyskeres fører. Han var ifølge den nazistiske propaganda udtryk for folkets vilje og blev fremstillet som ufejlbarlig og ophøjet. Efter rigspræsident Hindenburgs død i 1934 fik Hitler tilmed den nyopfundne officielle titel Der Führer (Føreren) , hvilket bidrog til skabelsen af den såkaldte førerstat: Et uindskrænket diktatur med Hitler som enevældig leder. Hitlers propagandaminister Joseph Goebbels fik iscenesat den såkaldte førermyte med Hitler som rigets absolutte midtpunkt. Billedet blev fremhævet gennem Hitlers taler og organiserede masseoptog til hans ære.

# data[].attributes.attachment_link.description
Indledning Rigskansler Adolf Hitler holder én af sine mange taler. Foto: Udateret arkivbillede ca. 1938. / Scanpix Nazismen som ideologi er uløseligt forbundet med den nationalsocialistiske bevægelse i Tyskland fra 1920 frem til 2. Verdenskrigs afslutning i 1945.

# data[].attributes.body
Et vigtigt medlem var Adolf Hitler, der kom til magten i 1921.

Andre vigtige medlemmer var Ernst Röhm, som var tysk officer og øverste chef for SA og Heinrich Himmler, der var en af Hitlers mest betroede medarbejdere og leder af SS.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei ( tysk for "Det nationalsocialistiske tyske arbejderparti", forkortet NSDAP og ofte uformelt kendt som Nazisterne) var det nationalsocialistiske parti, som regerede Tyskland mellem 1933 og 1945. Partiet blev oprettet i 1920 og var ledet af Adolf Hitler fra 1921. Partiets ideologi var revolutionær, nationalistisk og militaristisk og propaganderede mod kommunisme, multikulturalisme (raceblanding), kapitalisme, demokrati og jødedom.

Oprindelse 1919 - 1925

NSDAP blev dannet den 24. februar 1920 og udgik fra det Deutsche Arbeiterpartei (DAP, Det tyske Arbejderparti) grundlagt af Anton Drexler, som var forma nd til 29. juli 1921. Partiformand fra og med 1921 var Adolf Hitler. Hans partinummer var 555 (man begyndte ved 500 i DAP), ikke 7 som han selv påstod. Allerede fra begyndelsen var symbolet for partiet et hagekors. Da partiet blev stiftet, bestod organisationen af en bestyrelse valgt af medlemmerne. Lederen blev valgt af bestyrelsen. Efter en magtkamp i partiet indførte Hitler førerprincippet med sig selv som diktatorisk fører. Hitler anså NSDAP som et revolutionært parti med hovedopgaven at fjerne Weimarrepublikken, som han mente var styret af socialister, jøder og dem, som svigtede de tyske soldater i 1918 ved at kapitulere efter 1. verdenskrig. Det var på den tid, at SA/" brunskjorterne" blev stiftet som en paramilitær enhed, som beskyttede partiets møder og angreb andre partier.

Hitler hævdede, at han meldte sig ud af partiet i juli 1921 for at bremse "vildmændene", som ville overtage det. I et seks siders brev til partiledelsen forklarede han, hvorfor han ikke kunne fortsætte, men det var fup fra hans side, da han godt vidste, at hans talegaver var uundværlige for NSDAP. Han sagde, at han var hævet over politisk strid men satte seks betingelser for at vende tilbage til NSDAP: den ene var, at han blev "formand med diktatorisk magt". Drexler og de andre bøjede af, og Hitler fik det, som han ville. I begyndelsen af 1920'erne voksede partiet: Medlemstallet i januar 1920 var 190. I august 1921 var det 3.300. Organisationen blev styrket og tiltrak sig nye medlemmer. Hitlers talegaver, SA's tiltrækningskraft på unge arbejdsløse og Tysklands økonomiske problemer var med til, at organisationen voksede. Partiet fik også grupper uden for Bayern som Julius Streicher i Nürnberg. Ernst Röhm, Heinrich Himmler og Hermann Göring meldte sig ind. I december 1920 udkom avisen Völkischer Beobachter, som udkom dagligt fra 1923 og blev partiets hovedorgan.

I 1922 kom fascisterne til magten i Italien. Det inspirerede Hitler. I januar 1923 okkuperede Frankrig industriregionen Ruhr, fordi Tyskland ikke kunne betale krigsskadeerstatning. Det og den vanskelige økonomiske situation og hyperinflation førte til, at regeringen måtte gå af. I januar 1923 samlede Hitler tropperne til de første Rigspartidage. Arrangementet samlede hele 7.000 mennesker i München.

Den norske psykiater Johan Scharffenberg skrev i 1933 en artikelserie " Hitler - frelser eller nar?" i Arbeiderbladet. Han stillede spørgsmålet, om det var de mægtige kræfter bag Hitler, som styrede Hitler, eller omvendt. Med udgangspunkt i Mein Kampf og biografier om Hitler konkluderede han, at Hitlers symptomer passede med paranoid psykopati (en profet-psykopati grænsende til sindssygdom). D.W. Swanson påpegede i sin bog The Paranoid, 1970, at Hitler i Mein Kampf følger tankebaner " man ellers ser ved velorganiserte paranoide tankeforstyrrelser". NSDAPs øvrige ledelse havde tilsvarende behov for at projicere skyld og udtrykke patologisk had og fjendtlighed. Himmler, Göring, Streicher, Röhm, Reinhard Heydrich, Alfred Rosenberg, Martin Bormann, Hans Frank, Robert Ley og Joseph Goebbels var alle fanatiske antisemitter, udpræget mistænksomme overfor deres medmennesker generelt og med udtalte storhedsforestillinger. Hitlers næstkommanderende, Rudolf Hess, fløj til Storbritannien med homøopatiske præparater og fik diagnosen schizoid personlighed med paranoide træk. Dermed bestod NSDAPs ledelse udelukkende af mennesker med alvorlige personlighedsafvigelser, i en paranoisk tilstand som ifølge Swanson " ikke udelukker dem fra at have lederskab".

Ølstuekuppet

Den 30. september 1923 gik flere højreorienterede paramilitære grupperinger sammen i et kampforbund (kampfbund). NSDAP var da Bayerns største politiske kraft med 70.000 medlemmer og 15.000 i SA-grupperne. I det politisk turbulente Bayern var den konservative Gustav Ritter von Kahr indsat som statskommissær ( Staatskomissar) for Bayern af statsministeren i Bayern. Hitler og kampforbundets medlemmer prøvede at overtale Kahr til at marchere mod Berlin som i "marchen mod Rom". Kahr havde et mere ambivalent forhold til nationalsocialisterne. Under hans ledelse blev den nationalsocialistiske avis Völkischer Beobachter forbudt i 10 dage, og han indførte også undtagelsestilstand, da Hitler annoncerede 14 massemøder i München fra 27. september 1923.

Årsagen til Hitlers brud med Kahr er ikke kendt, men den 8. november omringede kampforbundets 600 soldater Bürgerbräukeller, hvor Kahr holdt møde. 16 nationalsocialister og fire politifolk mistede livet under kupforsøget, og Hitler blev dømt til fem års fængsel 1. april 1924, men slap ud i december samme år.

Under fængselsopholdet i Landsberg-fængslet dikterede Hitler første bind af til Rudolf Hess, som Hitler afsonede med. Hitler skrev anden del efter løsladelsen i december 1924. I juli 1925 udkom første bind og i december 1926 bind to.

Bogen solgte godt, blandt andet fordi staten bidrog til udbredelsen: alle som giftede sig borgerligt fik Mein Kampf i gave. I 1943 var den trykt i 10,24 millioner eksemplarer.

Mens Hitler sad i fængsel, blev partiet kraftig svækket, hvilket han ikke gjorde noget for at forhindre.

På vej mod magt 1925 - 1933

Da Hitler kom ud af fængslet, reorganiserede han partiet. Økonomien i Tyskland var forbedret, og behovet for et revolutionært parti svandt. Hitlers taleforbud blev opretholdt i to år til den 5. marts 1927, men han kunne tale ved "private" møder.

Partiet blev inddelt i et "lederskabskorps" og et for generelt medlemskab. Partiet og SA blev delt og SS oprettet som livvagter for Hitler, ledet af Himmler. Partiet blev mere strømlinjet med 98 Gauleitere, som ledede hver sit Gau ("region"). Under dem var der Kreisleiter (kredsledere), Zellenleiter (celleledere) og Blockleiter (blokledere). Alle var med i et hierarkisk system, hvor ordrer blev givet ovenfra med loyalitetspligt den anden vej. Kun SA beholdt en vis selvstændighed. Joseph Goebbels begyndte sin karriere som Gauleiter i Berlin i 1926.

Nu blev Hitlerhilsen indført i organisationen.

Det tog imidlertid tid, før partiet fik tilslutning gennem valg. Partiet havde stillet lister til Rigsdagsvalget i 1924, mens Hitler sad fængslet, men fik kun 6,5 % tilslutning. Partiet deltog på en nationalsocialistisk fællesliste (den nationalsocialistiske frihedsbevægelse) i december 1924, men listen fik kun 3 % af stemmerne. Tilslutningen faldt yderligere til 2,6 % ved valget i 1928. Men den organisationsmæssige styrke voksede. På Rigspartidagene i 1926 i Weimar deltog 30.000 mennesker. På mødet blev Hitlerjugend reetableret. Året efter deltog 10.000 på partiets rigspartidage i det, som senere skulle blive den officielle rigspartiby Nürnberg. Inden 1929 nåede partiet 130.000 medlemmer.

Samme år vandt partiet opmærksomhed i en aktion med DNVP og Stahlhelm mod Young-planen. NSDAP blev derefter støttet af industrimanden August Thyssen. Den 26. januar 1932 var Hitler inviteret af Thyssen til at holde tale for 7-800 medlemmer af Düsseldorfs industriklub for at overbevise dem om, at han havde stærk tiltro til den private ejendomsret og ikke havde til hensigt at nationalisere industrien. Han fortalte videre, at SA og SS betalte sine faner og uniformer af egen lomme. Allerede i 1930 blev NSDAP medlem af regeringerne i delstaterne Thüringen og Braunschweig. I 1932 blev også den socialdemokratiske regering i Preussen afsat og erstattet med en kommissarisk NSDAP-regering. Partiet vandt også magten i Bayern og Württemberg.

Det var først, da den økonomiske krise satte ind i begyndelsen af 1930'erne, at partiet voksede. NSDAP fremstod som et klart alternativ til socialdemokraterne, som havde siddet i regering i to år til marts 1930. Partiet vandt tilslutning på bekostning af de øvrige ydre højrepartier og begyndte også at få fodfæste blandt konservative. Ved valget i september 1930 fik partiet 18.3 % tilslutning.

Hitler fremstod nu som lederen for den nationalistiske bevægelse i Tyskland og de andre nationalistiske partier mistede tilslutning eller blev opslugt. Rudolf Hess var viceformand i partiet. Den reelle lederkvartet bestod imidlertid af Hitler, Himmler, Göring og Goebbels.

I 1931 og 1932 forstærkedes den økonomiske krise i Tyskland. I marts 1932 stillede Hitler op som modkandidat til Hindenburg i præsidentvalget. Han fik 30,1 % i første runde og 36,8 % i anden. Samtidig med at SA repræsenterede en paramilitær styrke på over 400.000 mand, som sloges mod paramilitære socialdemokratiske og kommunistiske grupper i tyske byer, var lov og orden en af Hitlers mærkesager. Orden på tysk økonomi og genrejsing af tysk storhed efter Versailles-traktaterne var andre vigtige emner, som bidrog til tilslutningen. Den åbenbare antisemitisme var nu tonet ned.

Ved rigsdagsvalget i juli 1932 fik partiet 37,2 % af stemmene og var nu landets klart største politiske parti. På venstrefløjen opnåede kommunistpartiet 14,3 %. Partierne, som støttede parlamentarismen, var kommet i mindretal i Rigsdagen. Det gjorde det umuligt at danne en flertalskoalition. Derfor udskrev Rigskansler Franz von Papen nyvalg i november samme år. Selv om partiet gik tilbage, blev det parlamentariske resultat det samme. Ingen konstellation havde flertal i Rigsdagen.

NSDAP havde imidlertid fået et skud for boven, økonomien i landet havde bedret sig, og partiet mistede protestvælgere. Flere i partiet mente, at partiet burde sikre sig magt, før storhedstiden endte. I december 1932 og januar 1933 prøvede von Papens efterfølger Kurt von Schleicher og nationalistpolitikeren Alfred Hugenberg at overtale Hindenburg til at lade Hitler og NSDAP deltage i en regeringskoalition med hans parti i mindretal men med Hitler som rigskansler. Det lykkedes dem.

Med Hitler som rigskansler og Göring som præsident for rigsdagen begyndte et systematisk arbejde for at gøre den demokratiske Weimarrepublik til en etpartistat med Hitler som øverste leder. Nationalsocialisterne brugte ordet "Gleichschaltung", som betyder ensretning eller koordinering om denne periode. Den strækker sig fra tiden efter Hitlers magtovertagelse i januar 1933 til Hindenburgs død i august 1934, hvor al magt samles i én: "Führer und Reichskanzler".

Allerede den 2. februar forbød Göring kommunistiske demonstrationer og møder. Dagen efter blev den socialdemokratiske avis Vorwärts lukket i to dage. Senere blev avisen totalforbudt, og sidste udgave kom den 4. marts.

Natten mellem 27. og 28. februar 1933 blev den tyske Rigsdagsbygningen sat i brand. Branden førte til, at rigspræsident Paul von Hindenburg udstedte Rigsdagsbrandforordningen den 28. februar. De grundlæggende borgerrettigheder, som var garanterede af Weimarrepublikkens forfatning, blev dermed sat ud af kraft således, at vejen blev klar for forfølgelse og arrestation af nationalsocialisternes modstandere. Kommunistpartiet blev forbudt, og den 3. marts blev kommunistpartiets leder Ernst Thälmann arresteret.

Ved Rigsdagsvalget to dage senere den 5. marts fik NSDAP 43,9 % af stemmerne. Den 21. marts blev den første koncentrationslejr oprettet i Dachau.

Den 23. marts blev bemyndigelsesloven vedtaget i rigsdagen. Loven lod regeringen vedtage love uden om rigsdagen. Sammen med Rigsdagsbrandforordningen gav den Adolf Hitler diktatoriske fuldmagter.

Den 1. april arrangerede nationalsocialisterne boykot af jødiske forretninger. Senere blev der indført forbud mod jøder i statsadministrationen og begrænsninger for jøder i enkelte næringsveje.

Den 26. april tog NSDAP kontrollen over de lokale ledelsesorganer og politiet. Lærere og universitetsprofessorer, som var negative over for nationalsocialisterne, blev fjernede fra deres stillinger. Gestapo blev oprettet af Göring.

Den 2. maj blev fagbevægelsen forbudt og dens ejendele konfiskerede.

Den 10. maj arrangerede den nationalsocialistisk ledede tyske studenterorganisation Deutsche Studentenschaft bogafbrænding i mange tyske byer. Bøger af jødiske forfattere som Stefan Zweig, oppositionelle forfattere og forfattere med et andet politisk ståsted blev brændt under planlagte arrangementer med rituelt indhold.

Den 19. maj blev sangen Horst-Wessel-Lied gjort til nationalsymbol ved lov. Sangen blev med tiden Tysklands anden nationalsang sammen med Das Lied der Deutschen.

Den 22. juni blev det socialdemokratiske parti SPD forbudt. Dagen før var over 500 medlemmer af det socialdemokratiske og det kommunistiske parti bortført og mishandlet.

Den 23. juni fik det konservative parti ordre til at lade sig opløse. 27. juni bestemte det tysknationale folkeparti ( Deutschnationale Volkspartei) sig til opløsning. Mange af medlemmerne var blevet medlemmer af NSDAP.

Den 24. juni blev der vedtaget en lov mod overbefolkning af tyske skoler og studiesteder. Loven begrænsede jøders muligheder for at få en uddannelse.

Den 14. juli blev der vedtaget en lov, som slog fast, at NSDAP var det eneste lovlige parti i Tyskland, og som forbød oprettelse af nye partier.

30. august - 3. september blev de traditionelle rigspartidage i Nürnberg afholdt. Foran hundrede tusinder af tilrejsende sympatisører erklærede Adolf Hitler: "Det nationalpolitiske parti er blevet staten".

I efteråret 1933 og foråret 1934 blev der gennemført nye begrænsninger i jøders rettigheder. Jøderne blev ekskluderet fra kulturlivet, fik forbud mod at eje jord, nægtet at være avisredaktører, nægtet deltagelse i den tyske arbejdsfront (den organisation, som bl.a. skulle erstatte fagbevægelsen) og nægtet national sygeforsikring.

Natten til 30. juni 1934 gik Hitler løs på den indre opposition i NSDAP ved at likvidere ledelsen for stormtropperne under " de lange knives nat". Mindst 77 af højere rang blev henrettet og mindst 100 andre.

Hitler bliver Führer

Sommeren 1934 lå præsident Paul von Hindenburg for døden i Østpreussen. Han havde været syg længe; det gav Hitler friere spillerum til at udøve sin politik. Hitler planlagde at bruge Hindenburgs død til at sikre sig total magt i Tyskland.

Den 2. august 1934 døde den 87 år gamle Hindenburg. Hitler bekendtgjorde umiddelbart efter en lov, som slog fast, at præsident-embedet skulle kombineres med embedet som rigskansler. Myndigheden skulle overføres til fører og rigskansler Adolf Hitler. Han ville selv vælge sin stedfortræder. Loven skulle træde i kraft ved præsident Hindenburgs død.Efter indførelsen af loven måtte alle medlemmer af den tyske hær sværge en personlig ed til Hitler.

Derefter blev der holdt en folkeafstemning for at give det tyske folk muligheden for at godkende Hitlers nye magt. I mellemtiden kom Hindenburgs testamente frem. Han ønskede, at Tyskland igen skulle blive et konstitutionelt demokrati. Det blev ignoreret af Hitler. Den 19. august stemte 95 % af de registrerede vælgere ja til koncentrationen af magten på Hitlers hænder.

Partiet og dets organisationer ophørte med at eksistere i september 1945.

Ordinært medlemskab
Det ordinære medlemskab i NSDAP (partimedlemmer, tysk: Parteimitglieder) bestod hovedsagelig af den lavere middelklasse. 7 % tilhørte overklassen, 7 % var bønder, 35 % var industriarbejdere og 51 % tilhørte middelklassen. Den største gruppe var læger.

Kilde: Michael H. Kater, The Nazi Party (Oxford 1983) side 12,250

Da nationalsosialisterne kom til magten i 1933, havde partiet over 2 millioner medlemmer. Da partiet fik magten, tiltrak det nye medlemmer. Da det blev oppløst i 1945, havde NSDAP 8,5 millioner medlemmer.

Militært medlemskab
Medlemmer af NSDAP med militære ambitioner blev opmuntret til at melde sig til tjeneste i den militære gren af partiet, Waffen SS. Alligevel var der mange, som meldte sig ind i det ordinære tyske forsvar Wehrmacht. Wehrmacht krævede, at soldater ikke kunne være medlem af et politisk parti, og mange måtte da forlade NSDAP. Mange så imidlertid bort fra denne bestemmelse især efter udbruddet af 2. verdenskrig.

Studentermedlemskab
I 1926 oprettede NSDAP en speciel afdeling, som skulle engagere studenterne. Organisationen fik navnet Den Nationalsocialistiske Tyske Studenterorganisation (tysk: Nationalsozialistischer Deutscher Studentenbund).

Paramilitære grupper
Flere paramilitære grupper tjente partiet. Medlemmerne blev bedt om først at blive medlem af NSDAP, for så at blive medlem af den gruppe, de ønskede.

De største paramilitære grupper var:

Hitlerungdommen (Hitlerjugend) var en paramilitær gruppe inddelt i et voksent lederskabskorps og et ordinært medlemskab for drenge mellem 14 og 18.

1. Der Führer (Adolf Hitler)
Fra 2. august 1934 blev rigskansler og præsidentembede slået sammen til ét: Führer und Reichskanzler. Fra dette tidspunkt havde førerembedet al magt, både reelt og formelt.

2. Reichsleiter
Reichsleiter ("rigsleder") var et af de højeste embeder i det tyske nationalsocialistiske parti NSDAP fra 1922 til 1945. De rapporterede direkte til Adolf Hitler og hans nærmeste medarbejdere og udførte deres arbejde efter ordre fra dem.

3. Gauleiter
Gauleiter var en titel i det tyske nationalsocialistiske parti NSDAP. En gauleiter var partiets øverste embedsmand inden for et gau, en region. Der var på højdepunktet 42 regioner i Tyskland og regioner for udlandet. Gauleiterne blev udnævnt af Hitler.

4. Kreisleiter
Kreisleiter (kredsleder) var øverste leder for en kreds i et gau. Kredslederne blev udnævnt af og rapporterede til gauleiteren.

5. Ortsgruppenleiter
Ortsgruppenleiter (Lokalgruppeleder) var den politiske leder for en underafdeling i en kreds, der bestod af flere byer eller bebyggelser eller omfattede en del af en større by på fra 1.500 til 3.000 husstande. Ortsgruppelederen blev udnævnt af og rapporterede til kreisleiteren i sin kreds.

6. Zellenleiter
Den politiske leder af en gruppe fra 4 - 8 karreer eller tilsvarende husstande i landdistrikterne.

7. Blockleiter
Blockleiter (blokleder) var repræsentant på laveste niveau i parti-hierarkiet. Bloklederen var ansvarlig for den politiske oversigt over nabolaget eller byblokken og var bindeleddet mellem partiet og befolkningen. Gennemsnitligt havde bloklederen ansvaret for 40 - 60 husstande.

Ud over at distribuere information fra partiet skulle bloklederen overvåge nabolaget og rapportere om antinationalsocialistiske aktiviteter. Det er anslået, at der var omkring en halv million blokledere i det tredje rige. I dag er den oprindelige titel "blockwart" et skældsord for en angiver. Også om Stasis aktiviteter i DDR.

Gradmærker på uniformskraverne

Medlemsudvikling i NSDAP (DAP) fra 1919 til 1933.

Parteiadler: repræsenterer NSDAP

Reichsadler: under nazistyret var den Tysklands nationale emblem ( Hoheitszeichen)

NSDAP Gaue 1926,1928,1933 & 1937

# data[].attributes.attachment_link.description
Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei ( tysk for "Det nationalsocialistiske tyske arbejderparti", forkortet NSDAP og ofte uformelt kendt som Nazisterne) var det nationalsocialistiske parti, som regerede Tyskland mellem 1933 og 1945. Partiet blev oprettet i 1920 og var ledet af Adolf Hitler fra 1921.

# data[].attributes.body
Nationalsocialismens rødder og oprindelse rækker tilbage til tiden før 1920, da NSDAP blev dannet.
Opstod i Tyskland

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
nationalsocialisme, nazisme, Nationalsozialismus, politisk strømning og ideologi, der udgjorde det idémæssige grundlag for den tyske nazistiske bevægelse Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP, og for det nazistiske Tredje Rige 1933-45.

Nationalsocialismens rødder og oprindelse rækker tilbage til tiden før 1920, da NSDAP blev dannet.

Nationalsocialismen - i betydningen en national socialisme i modsætning til den internationale - opstod oprindelig som politisk strømning blandt tysktalende og tysksindede arbejdere og håndværkere i de sudetertyske grænseområder af Østrig-Ungarn, der følte sig truet af de ikke-tyske nationaliteter i dobbeltmonarkiet, især den tjekkiske, og i stedet for i klassesolidariteten så den egentlige solidaritet og socialisme i det tyske og nationale fællesskab.

Det førte i begyndelsen af 1900-t. til dannelsen af tysk-nationale arbejderpartier i Østrig-Ungarn. I 1918 dannedes Deutsche Nationalsozialistische Arbeiterpartei, der bestræbte sig på at blive et samlingsparti for tyskere fra alle klasser.

Det østrigske parti blev i 1920 lagt ind under det tyske NSDAP, der dels blev hovedkraften i nationalsocialismen, dels perfektionerede den nationalsocialistiske ideologi og politik.

Her fik nationalsocialismen et radikalt nationalt og senere racistisk islæt, idet den blev formlen for en "socialisme" eller et eksklusivt fællesskab inden for samme nation, folk eller race, et "racerent" eller "arisk" fællesskab for det såkaldte ariske eller germanske herrefolk, der gennem erobring af Lebensraum skulle dominere de ikke-germanske folk i et Stortyskland. Et andet element i den nationalsocialistiske ideologi var Blut und Boden-idéen, der bl.a. spillede en vigtig rolle i SS og hos bondelederen Walther Darré.

Ideologisk og programmatisk byggede nationalsocialismens tankegods på en række tænkere fra 1800- og 1900-t. som Richard Wagner, J.A. Gobineau (1816-82) og H.S. Chamberlain samt på socialdarwinismen og fascismen.

I NSDAP defineredes nationalsocialismens centrale idéer, som de bl.a. fremgik af Hitlers (1925-27), som völkisch (racistisk) nationalisme (alle tyskere skulle samles i én stat), folkefællesskab, antisemitisme, antibolsjevisme, Lebensraum og en stærk, autoritær stat.

Dette racebaserede folkefællesskab søgte det nazistiske regime efter 1933 at realisere ved legalt og illegalt at udelukke alle, der ikke var af tysk blod, fra det nationale fællesskab.

Dette blev ført ud i det ekstreme med folkemordet på Europas jøder fra 1941 (se Endlösung og holocaust); samme år blev idéen om Lebensraum søgt virkeliggjort med angrebet på Sovjetunionen.

I sin politik var nationalsocialismen som praktiseret af NSDAP i Tyskland antidemokratisk, antiparlamentarisk og antipluralistisk og bygget op omkring et autoritært førerprincip, og den bedrev oprindelig udenomsparlamentarisk, "revolutionær" politik.

NSDAP blev dog taktisk tvunget til at følge en parlamentarisk vej, indtil partiet kom til magten, hvorpå det forbød andre partier, eliminerede pluralismen og indrettede en autoritær førerstat.

Som politisk ideologi fandtes nationalsocialismen i en række imitationspartier i andre lande, fx DNSAP i Danmark og Quislings Nasjonal Samling i Norge. Idéen om det nationale, racerene folkefællesskab genfindes i flere af de nynazistiske grupper (se nynazisme).

Se også Tyskland (historie) og 2. Verdenskrig.

# data[].attributes.attachment_link.title
nationalsocialisme | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.description
nationalsocialisme, nazisme, Nationalsozialismus, politisk strømning og ideologi, der udgjorde det idémæssige grundlag for den tyske nazistiske bevægelse Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP, og for det nazistiske Tredje Rige 1933-45. Nationalsocialismens rødder og oprindelse rækker tilbage til tiden før 1920, da NSDAP blev dannet.