# data[].attributes.headline
Ilustrație pentru copertă de volum de poezie

# data[].attributes.subject
Ilustrație pentru copertă de volum de poezie

# data[].attributes.headline
Compoziția „Preludiu la după-amiaza unui faun” (Prélude à l'apres-midi d'un faune) de Claude Debussy

# data[].attributes.subject
Compoziția „Preludiu la după-amiaza unui faun” (Prélude à l'apres-midi d'un faune) de Claude Debussy

# data[].attributes.body
Compoziția a fost creată de Claude Debussy în perioada impresionismului, acesta fiind inițiatorul acestui curent în lumea muzicală. Compozițiile sale sunt create prin tehnica de compoziție ce utilizează un bogat limbaj armonic și timbral, în combinații inedite, folosind scări modale proprii, pentatonice și hexatonice.
Tehnica este utilizată pentru a ne cufunda în melodie și a atribui imagini coloristice pieselor, așa cum picturilor le sunt atribuite niște impresii sonore, dând naștere expresiei Muzica se vede, pictura se aude.
În muzica sa, Debussy realizează o sinteză între elementele unor culturi arhaice, și propria sa sensibilitate. El acordă o importanță majoră sunetului. Structurile sale sonore reprezintă replici ale sonorităților complexe din culturile tradiționale, căci compozitorul împărtășește aceeași dragoste pentru natură, culoare și sunetul în sine, al cărei timbru devine esențial.
Prin Preludiu la după-amiaza unui faun, Debussy instaureză un nou mod de exprimare, o formă proprie, definită prin fluctuații armonice, bogăție ritmică și frazare suplă și liberă.
Lucrarea a fost scrisă între anii 1892-1894 și a fost inspirat din poemul scris de Stéphane Mallarmé, Le faune, apărut in 1886. Așa cu afirmă însuși Debussy, într-o notiță la ediția originală a partiturii, Preludiul este o ilustrare liberă a poemului ce creează mai multe decoruri succesive în care se mișcă dorințele și visele faunului. Transparența și rafinamentul orchestrei sunt elemente constitutive ale frumuseții, senzualității, și chiar ale magiei Preludiului.
Tema compoziției este cea a faunului, care este încredințată flautului, a cărui sonoritate a dobândit noi dimensiuni, compozitorul reîncărcând instrumentul cu acele calități unice ce le avusese în muzicile arhaice, frumusețea, puritatea, lumina, căldura și moliciunea catifelată a timbrului fiind esențiale în această lucrare. Culoarea sunetului capătă nuanțe subtil diferențiate la fiecare nouă învestmântare armonică a acestei teme.
În opinia mea, această compoziție, precum și alte compoziții ale lui Claude Debussy, cum ar fi Lumina lunii (Claire de lune) și alți compozitori simboloști, sunt piese muzicale care ne demonstrează prin tehinica simbolistă, că orice creație poate fi percepută prin mai multe metode, deschizând în fața nostră o gamă largă de noi emoții gata de a fi împărtășite.

https://www.youtube.com/watch?v=vnz4T33Jl7I

# data[].attributes.body
Macedonski, născut în data de 14 martie 1854, în Cravoiva, a fost un poet, prozator, dramaturg și publicist român. Acesta a decedat în data de 24 noiembrie 1920, în București.
Supranumit poetul rondelurilor, inspirându-se din literatura franceză, este primul reprezentant al simbolismului în literatura română. Inițiatorul cenaclului și revistei literare Literatorul, a susținut modernizarea poeziei românești, fiind într-o continuă polemică cu junimiștii.
Mama poetului, Maria Fisența, provenea dintr-o familie de boieri din Oltenia. Memoriile scrise de mama poetului sunt „pagini vrednice de a fi cunoscute atât printr-un adevărat dar de a povesti, plin de umor și culoare, cât și prin mărturia acelui acelui patetism în care gustul romantic se amestecă cu un fel de natural de a fi, prevestind pe al poetului.
Familia poetului din partea tatălui a emigrat în Țara Românească la începutul secolului al XIX-lea, având origini slave de la sud de Dunăre, sârbi, bulgari sau aromâni.
Până la vârsta de șase ani poetul a fost un copil bolnăvicios, având crize regulate de o „nervozitate extremă, expus la un soi de absențe de conștiință momentane”.
La 20 ianuarie scoate primul număr al gazetei „heliadiste” Literatorul, ziar de opoziție Junimii și Convorbirilor literare care, după părerea poetului, acaparaseră fără o justificare obiectivă pozițiile culturale cele mai însemnate ale epocii.
Deși în discursul Asupra mișcării literare din ultimii zece ani, din 1878, Macedonski îi aducea elogii lui Eminescu, relațiile dintre cei doi s-au schimbat o dată cu schimbarea viziunii politice a lui Macedonski, devenit din conservator, liberal. Astfel cei doi încep a-și servi reciproc „grațiozități supărătoare de ordin aristocratic și chiar de ordin personalo-familiar”.  Eminescu scria:

„Poeziile lui Macedonski și ale altora câțiva nu-s frumoase prin acea că-s naționale. Avem atâtea modele nobile în poeți mai vechi și mai ales poezia populară, încât insuficiența cu care sunt privite asemenea anomalii literare te umplu de o spaimă lesne de justificat.”

Debutează cu volumul de versuri Prima Verba în anul 1872. La vârsta de 22 de ani scrie prima sa piesă de teatru Gemenii. La 23 iunie 1874, Ion Luca Caragiale îl ridiculizează în revista Ghimpele, în urma unor afirmații ale lui Macedonski că ar avea origini lituaniene, și-l transformă în personajul A.a.msky, a cărui moarte survine în urma extenuării cauzate de contribuția majoră la dezvoltarea politicii naționale.
La 21 aprilie 1885 se naște Alexis, fiul poetului, viitor pictor, iar în anul 1886, la doar doi ani, moare George, primul său copil.
Macedonski are următoarele publicări:
Poezie:

Prima verba (1872);

Poesii (1882);

Excelsior (1895);

Flori sacre (1912);

Poema rondelurilor (1927)

Proză:

Dramă banală (1896);

Cartea de aur (1902);

Le calvaire de feu, Paris, (1906);

Thalassa (1916);

Nuvele (1923)

Teatru:

Moartea lui Dante Alighieri (1916)

Gemenii

În anul 1883, Macedonski scrie o epigramă „inofensivă”,  fără a bănui urmările catastrofale, care-i vor schimba cariera și întreaga viață:

Un X… pretins poet-acum
S-a dus pe cel mai jalnic drum…
L-aș plânge dacă-n balamuc
Destinul lui n-ar fi mai bun,
Căci până ieri a fost năuc
Și nu e azi decât nebun.

În urma acestei epigrame, Macedonski a fost sever sancționat de societate. Opinia publică și-a dat mâna liberă pentru a-l declara mort moralmente pe cel care a avut cruzimea să zvârle aceste sarcasme marelui poet când boala îl doborâse. Consecințele au fost extrem de drastice, încât Macedonski a ajuns să nu mai aibă nici ce mânca.

# data[].attributes.body
George Andone Vasiliu   s-a născut în data de 17 septembrie 1881, Bacău, Regatul României și a decedat în data de 22 mai 1957,  București, Republica Populară Română.
A fost scriitor român, cel mai important poet simbolist român, publicist, prozator, recenzent.
Ca poet, a publicat sub pseudonimul V.George, precum și G.Andoni. Ca publicist a semnat cu pseudonimele A.Muste și Gr, Mustea. Ca recenzent și prozator a publicat sub pseudonimele de Bob, Vag și Geo.

,, Numele Bacovia eu l-am luat din dicționarul lui Hașdeu, cum cred că va fi făcut și Arghezi în legătură cu râul Argeșului. Bacovia mai înseamnă însă și altceva.  Prescurtând pe Bacchus în Baco și adăugând apoi cuvântul latin via – calea, adică ajungi să vezi că Bacovia înfățișează pur și simplu Calea lui Bacchus. Pe calea aceasta am mers eu într-adevăr de foarte multe ori. De vină e și regiunea în care m-am născut, viile de la Bacău având renumele lor." a declarat poetul.
George Bacovia a  debutat în anul 1916 cu Plumb.
Poezia Amurg Violet este inspirată dintr-o întâmplare când a rămas închis în turnul bisericii Precista din orașul natal. Poezia Liceu este inspirată din anii traumatici din liceu și atmosfera rece: ,,Anii de liceu nu mi-au părut prea fericiți. Era prea  multă asprime în școală și prea puțină înțelegere.''
S-a căsătorit cu Agatha Grigorescu  în 1927, o profesoară de limba română și poetă. Cei doi au avut un fiu, Gabriel Bacovia.
Câteva opere: Alb, Amurg Violet, Dialog de toamnă, Epitaf, Frig, Glossă, Liceu, Melancolie, Ninge, Pastel, Regret.
,,Dormeau adânc sicriele de plumb,
Si flori de plumb si funerar vestmint --
Stam singur în cavou... si era vint...
Si scirtiiau coroanele de plumb.

Dormea întors amorul meu de plumb
Pe flori de plumb, si-am inceput să-l strig --
Stam singur lângă mort... si era frig...
Si-i atirnau aripile de plumb.'' (Plumb)

# data[].attributes.body
Ion Minulescu:
https://www.historia.ro/sectiune/portret/articol/ion-minulescu-un-simbolist-aparte
https://ro.wikipedia.org/wiki/Ion_Minulescu
George Bacovia:
https://www.ziarulmetropolis.ro/11-11-lucruri-pe-care-nu-le-stiati-despre-george-bacovia/
https://ro.wikipedia.org/wiki/George_Bacovia
Alexandru Macedonski:
https://ro.wikipedia.org/wiki/Alexandru_Macedonski#/media/Fișier:Alexandru_Macedonski_-_Foto01.jpg
Prima Verba:
https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/9/9e/Alexandru_Macedonski_-_prima_pagina_-_Prima_verba.png

# data[].attributes.body
Ion Minulescu a fost un poet si prozator român, reprezentant important al simbolismului, care a mai scris piese de teatru și cronici dramatice.
A copilărit la Slatina, iar școala a făcut-o la Pitești. După terminarea studiilor, acesta pleacă la Paris pentru a studia dreptul, însă fiind atras de poeții francezi se reîntoarce în țară, unde compune poezie și proză.
În anul 1914, poetul își celebrează căsătoria cu Claudia Millian, care, de asemenea, a fost o poetă simbolistă. Aceștia au avut o fiică, Mioara Minulescu, care a devenit o artisă plastică.

Primele poezii ale lui Ion Minulescu apar încă din liceu, publicate în revista Povestea Vorbei, sub pseudonimul de Ion Minulescu Nirvan. Din 1905 publică poezii şi fragmente de proză în revista Viaţa Nouă a lui Ovid Densuşianu, iar din 1906 publică o parte din versurile care vor alcătui Romanţe pentru mai târziu în Viaţa literară şi artistică a lui Ilarie Chendi. Alte versuri și proze ale poetului sunt: De vorbă cu mine însumi (1913), Manechinul sentimental (1926), Spovedanii (1927), Bărbierul regelui Midas(1929), Nu sunt ce par a fi (1936).

În operele sale, Ion Minulescu are o lirică dinamică, iar simbolul este sugerat prin anumite imagini difuze, care constau în exprimarea unei idei abstracte prin mijloace concrete. De asemenea, melodia este un simbol al personalității sale exteriorizată, care captează în mod spectaculos prin structură decât prin versul în sine, creând un dialog cu audiența. Chiar şi monologurile sunt tot o formă de dialog, romanța reprezentând comunicarea nostalgică cu partenerul absent. Prin tot felul de efecte sonore şi cromatice, cititorul este în permanenţă invitat sã participe la actul de creaţie.

# data[].attributes.headline
Tabloul simbolist ,,Sărutul” (1907 - 1908) de Gustav Klimt

# data[].attributes.subject
Tabloul simbolist ,,Sărutul” (1907 - 1908) de Gustav Klimt

# data[].attributes.body
Tabloul aparține simbolismului, mișcare artistică care era definită prin folosirea formelor plane, simplificate, culorilor neobișnuite și compozițiilor cu forme ritmate pentru a reprezenta vise sau amintiri. Artiștii au renunțat la lumea tangibilă, exterioară, preferând privirea către interior și transformând sentimentele și ideile în punct de de plecare pentru artă.
Tema picturii este iubirea într-o lume imaginară scăldată în aur și flori, ilustrând un cuplu îmbrățișându-se cu tandrețe și pasiune.
Centrul de interes îl reprezintă cei doi îndrăgostiți, aflându-se în centrul tabloului. Compoziția este statică, cei doi îngenunchind pe un covor de flori. Remarcăm profilul bărbatului ce se apleacă asupra femeii și o sărută apăsat pe obraz. Femeia, al cărei  cap este aplecat în unghi drept într-o poziție nenaturală, pare că leșină în brațele lui. Această înclinare dureroasă a capului duce la comparația cu picturile contemporane în care apăreau capete tăiate, tema decapitării fiind una obișnuită în artă simbolistă. La prima vedere, pare că bărbatul domină din punct de vedere fizic, însă picioarele îndoite ale fetei arată că aceasta stă în genunchi, iar el în picioare. Dacă ea ar fi stat în picioare, ar fi fost mai înaltă decât el.
Contrastul este dat de fundalul simplu, dar impresionant ce duce la emoțiile rafinate, ce au rămas în urma unui sărut furat timpului, artistul folosind un strat de praf auriu.
Patul vegetal este singura aluzie la natură în cadrul căreia se îmbrățișează iubiții. Klimt iubea florile și a lăsat vegetația din grădina atelierului său să crească în voie, pentru a putea observa natura în stadiul ei cel mai primar.
Remarcăm folosirea dreptunghiurilor și a cercurilor în decorarea vestimentației aurii-galbene, aceasta fiind și culoarea predominantă. Potrivit dicționarului de simboluri, culoarea galbenă este una solară, ce semnifică tinerețea și bucuria. Înclinația lui Klimt pentru culoarea aurie opulentă se datorează studiilor sale în domeniul artelor aplicate.
În opinia mea, tabloul este unul vibrant ce  realizează o tranzacție perfectă între doi oameni ce se iubesc atât de mult încât tot ce se află în jurul lor devine colorat și sclipitor.

# data[].attributes.headline
    Definiţie şi trăsături ale simbolusmului           

# data[].attributes.subject
    Definiţie şi trăsături ale simbolusmului           

# data[].attributes.body
Definiţie
Simbolismul este un curent literar care apare în Franța la sfârşitul secolului al XIX-lea.Prin simbolism, valoarea fiecărui obiect sau al unui fenomen era exprimată cu ajutorul simbolurilor.Acest curent literar a fost recunoscut odată cu publicarea scrisorii lui Jean Moreas în ziarul „Le Figaro”, intitulată „Le Symbolisme”.
Trăsături
1.Muzicalitatea operelor este de două feluri:interioară,stridentă(imagini artistice,aliteraţii,asonanţe) şi exterioară,armonioasă(elemente de versificaţie).

2.Spaţiul este unul limitat,iar eul liric se află în ipostaza singuraticului care trăieşte sentimente de teamă,nesiguranţă,suferinţă, etc.

3.Simbolul se foloseşte ca o imagine concretă care este asociaţă cu o idee,un sentiment,o stare.(,,Dormea întors amorul meu de plumb
Pe flori de plumb, si-am inceput să-l strig –”   Plumb de G.Bacovia)

4.Cromatica poeziilor este dată de culorile reci
(,,Amurg de toamna violet …
Pe drum e-o lume lenesa, cocheta;
Multimea toata pare violeta
Orasul tot e violet.” Amurg Violet din volumul Plumb)

5.Prezintă teme si motive specifice(teme precum singurătatea,melancolia,moartea;motive ca precul cel al ploii,toamnei,amurgului etc.)

6.Dragostea în poeziile simboliste nu are o cale de salvare în perspectiva eului liric,ea este înconjurată de semnele bolii şi ale morţii.