# data[].attributes.headline
Confiança en l'infant i la importancia de la imitació. 

# data[].attributes.subject
Confiança en l'infant i la importancia de la imitació. 

# data[].attributes.body
Cadascú troba les seves propies estrategies a partir de la interacció amb els altres. La imitació és imprescindible per l'aprenentatge: observem, provem amb les nostres propies estrategies i ho integrem. Us deixo aquest curt per si l'explicació del miceli s'està fent pesat i necessiteu connectar amb una altre cosa per tornar a reprende-ho més tard ;)

# data[].attributes.body
Què és el realment important? Què hauria d'ensenyar l'escola? És un lloc on adquirir coneixements o un lloc on viure experiències per la vida?

# data[].attributes.body
La idea del Miceli va sorgir de la xerrada que ens va oferir en Fernando Hernández, en la qual volia dir que l'educació és com un miceli que s'espandeix transversalment. Entenc que quan parlem de globalització en l'aprenentatge podem parlar d'un miceli que s'espandeix en tots els punts claus d'una comunitat educativa.
Per poder explicar-lo crec que hauria de coençar pel que diem "Treball en equip" ja que sense aquest equip no hi hauria escola possible, ni tradicional ni innovadora. Les escoles estan formades per equips i aquests per persones professionals que pensen i refelxionen sobre com oferir una educació de qualitat als seus alumnes. Els equips són els que crean en grup la idea o linia pedagogica de l'escola, ja que són les persones que duran a terme aquesta idea. Perquè això sigui possible hi ha d'haver temps per refelxionar, moment de cuidar-nos com a grup i crear una xarxa educativa amb totes les persones que formen part de l'escola (família, personal de neteja, barri, CDIAP...)Ja que totes les persones que convivim a l'escola eduquem. Això és un punt important, ja que moltes vegades pensem que només som els/les mestres que fem aquesta tasca...qui pensi això està molt equivocat! L'infant es nodreix de tothom amb qui es relaciona, ja que amb cada model que observa va creant la seva propia idea de persona que viu en societat i de com es crea aquesta societat. Així que un altre punt important és que els infants són de totes i tots! No podem quedar-nos només pensant en el "nostre" grup d'infants. Totes i tots els infants de l'escola ens "veuen" i per tant som reflexes del seu aprenentatge. Així que tant important és atendre els infants del teu grup com el d'un altre grup qualsevol. Per tant l'equip de mestres no pot perdre de vista aquest eix.
Com molt bé diu en David Castillo, fem-nos la pregunta clau: som un equip o ens vestim d'equip? No podem quedar-nos meravellats per les anomenades "pedagogies innovadores" i fer un copia i enganxa d'allò que veiem a altres escoles o allò que ens venen per Pinterest...és quelcom molt més complicat que tot això! Posar l'etiqueta d'escola innovadora no vol dir en cap moment que sigui una escola que reflexiona en equip. Penso que més que dir que som una escola innovadora hauriem de dir que som una escola  que pensa i reflexiona en equip! Aquesta hauria de ser "l'etiqueta" si es que es vol posar alguna, a l'escola d'avui en dia. Si no hi ha una reflexió constant de totes aquestes pedagogies que ens "venen" i no hi ha un compartir de veritat amb les companyes i companyes tenin en compte el context on és l'escola, aquesta idea de escola innovadora se'n va a brossa molt ràpid.
A partir d'aquí podem parlar del "Temps", aquest temps tant necessari per reflexionar en equip. Les reunions d'equip haurien de ser precisament per això i no per una mera transmesa d'informació, per això ja tenim el correu o els mítics grups de watssap de l'escola...El temps es or, com diu el refrany i és en aquest temps de vida on l'infant creix i aprent. Aquest temps ha de ser flexible per donar resposta al realment important a l'escola. Es igual que tinguem una activitat de taller preparada si no podem oferir un temps de qualitat en un canvi de bolquers o no podem parar per parlar sobre un conflicte que ha sorgit a l'espai. Aquest és el veritable aprenentatge! El que parteix de la vida real i els hi donarà eines per viure en un món social com el nostre. La manera en com gestionem el conflicte, la manera en com toquem un infant quan l'ajudem a vestir-se, en com mirem i ens posem a la seva alçada ens dona molta informació de quin concepte d'infant tenim i quin valor li donem a la cultura d'infància. Perquè volem crear un espai on es treballin les emocions si en el moment real de tractar un conflicte no li donem importància? Tindria algun sentit aquest espai doncs?
Quan un infant està fen quelcom important per ell i ho ha de deixar a mitjes perquè nosaltres li demanem, li hem de poder oferir la possibilitat de continuar aquesta feina tan meravellosa, que per a ell li està donant informació i aprenentatges del que pot fer amb les seves mans i de quines possibilitats té el material que està fent servir. Nosaltres hem d'oferir el temps per donar continuitat aquests interessos i motivacions! Si no li oferim...llavors que estem fent a l'escola?! Perquè serveix venir a l'escola si tampoc tindré temps per aprofundir en allò que tant m'interessa??!
Al parlar del temps inevitablement parlem de l'espai que oferim a l'infant i dels materials per poder continuar en les seves investigacions. Així que parlem dels "Espais Educatius" que hi hauria d'haver en una escola, tenint en compte que tot espai on es desenvolupa l'infant és educatiu per bé o per malament (biblioteca, barri, esplai o cau...)Sempre es parla d'espais acollidors, amables, de colors neutres, diversos, on els materials son naturals o de rebuig i que han d'estar a l'abast dels infants...però que vol dir això realment? Que posan quatre materials bonics de Montessori comprats a jugar i jugar o pinterest amb material natural ja ho tenim tot fet? Ho sento però no! Els materials que oferim així com on els situem a l'espai han de ser fruit d'una observació del joc de l'infant, de les seves relacions i d'una reflexió en equip constant, tenint en compte que la qualitat ha de guanyar a la quantitat, on totes les dimensiosn de l'espai han de ser percebudes com una possibiltiat més. Això vol dir que els elements que formen una escola poden canviar segons canvia les motivacions dels infants, ja que l'objectiu d'oferir materials de qualitat, en ambients ben preparats és precisament per això, donar resposta a allò que interessa l'infant tenint en compte les seves vivències, la seva història, allò que li vibra! Tot amb una coherència innata en cada lloc que forma l'escola. Que vull dir amb això, que si tens un espai interior ben acurat no pot ser que l'espai exterior estigui totalment descuidat en aquest sentit. L'exterior, igual que l'interior és un espai educatiu més de l'escola i ha d'estar igualment pensat i estructurat amb les mateixes premisses que l'interior. L'escola també ha d'estar vestida amb parets que parlen, m'explico: Les parets de l'escola han de mostrar la vida dels infants, les experiències que s'hi viuen de manera que donem valor a aquestes experiències tant desde la visió d'adult mostrant aquestes documentacions a la seva alçada com la visió d'infant mostrant-les a l'alçada dels infants.
Ara, com no potser d'una altre manera  parlaré de "l'Observació i la Documentació" a l'escola. Us heu fixat com tot està connectat? De què serveix la documentació i la observació?...Segons al llibre d'en Gino Ferri "I ara que?", la funció principal de la documentació ha de ser cognitiva i comunicativa. Primer de tot per poder millorar en la nostra tasca, és a dir com a avaluació i per poder conèixer millor els infants que tenim al dia a dia a l'escola. A partir de la observació conèixem millor als infants, les seves vivències, la seva manera de relacionar-se, de parlar amb els 100 llenguatges...de manera que es pot oferir un espai/materials de qualitat tenint en compte les observacions anteriors. La documentació és la eina per mostrar i donar valor els processos dels infants, a la tasca de les mestres, a la implicació de les famílies...és un instrument que dona suport a la tasca educativa. Així que posant quatre fotos boniques sobre el que han fet els infants i una frase emmarcada ja ho tenim fet no?...Doncs no! Un altre cop, igual que amb la definició d'espais i materials és molt més complex. Les imatges han de ser un ressó de la vivència mostrada on l'escrit que l'acompanya pot ser descriptiu, interpretatiu o una transcripció d'una conversa...l'essencial és que mostri la importància d'allò que volem donar visiblitat. Que les investigacions que fan els infants dins del quotidià són imprescindibles i molt valuoses pel seu desenvolupament com a persones.
Quan parlem de mostrar processos podem parlar dels moments de joc que es donen al dia a dia de l'escola, o com es deia en un principi les "Propostes d'aprenentatge".
Parlar de propostes d'aprenentatge per mi és inevitable parlar del JOC, ja que és la base de l'experiència educativa de l'infant. A partir del joc l'infant es desenvolupa com a persona que conviu en comunitat i es relaciona amb els altres. El seu desenvolupament integral és en funció d'aquests moment de joc sempre lliure (que no vol dir que siguin moments pensats i reflexionats) on l'infant crea diferents models que li serviran per desenvolupar la seva personalitat, per crear conceptes sobre el món que l'envolta i com aquest s'organitza. Per tant, no conceveixo propostes d'aprenentatge a materials o espais que surgeixen com bolets volent donar resposta a quelcom descontextualitzat. Tot "ambient" (ara diem ambient a qualsevol cosa...) que vol donar resposta a un procés d'observació sobre les necessitats de l'infant i sobre la seva història i vivència estarà contextualitzat a l'escola. Aquestes "propostes d'aprenentatge han de tenir com a base l'infant i el seu aprenentatge a partir del joc i de la relació amb els altres i el món que l'envolta. Tota activitat que no tingui a veure amb això no es pot parlar que esitgui globalitzada, ja que sí la base no la té, no oferirà la resposta que l'infant necessita.

Aquest miceli que he intentat explicar es retroalimenta de tots els punts que formen part. Per tant, l'escola que tingui en compte tots aquests punts estarà un pas més a prop de valorar la cultura d'infància i del que necessiten els infants realment. Espero que no ho hagi aconseguit ningú encara, ja que si algú diu que la seva escola ja fa tot això i per tant no ha de canviar res més...és que alguna cosa falla!

# data[].attributes.headline
Miceli sobre l'aprenentatge globalitzat tenint en compte diferents punts que formen la comunitat educativa.

# data[].attributes.subject
Miceli sobre l'aprenentatge globalitzat tenint en compte diferents punts que formen la comunitat educativa.

# data[].attributes.headline
Video sobre l'aprenentatge segons la neurociència

# data[].attributes.subject
Video sobre l'aprenentatge segons la neurociència

# data[].attributes.body
El cervell funciona per connexions neuronals, per tant, en l'àmbit educatiu a partir de relacionar aprenentatges. Segmentar el coneixement té algun sentit si biologicament aprenem per connexions?

# data[].attributes.attachment_link.description
Las claves de la neuroeducación para una ley educativa respetuosa con el derecho de l@s menores. Por una nueva ley educativa fruto de un acuerdo social y político. Banda de sonido con licencia Creative Commons: Dexter Britain: "The time to run (Finale)" and "Second class citizen" http://dexterbritain.co.uk/music/

# data[].attributes.headline
Què significa per a nosaltres la idea de l’aprenentatge com possible procés global?

# data[].attributes.subject
Què significa per a nosaltres la idea de l’aprenentatge com possible procés global?

# data[].attributes.body
Un aprenentatge que serveixi per a la vida, que no sigui fragmentat en horaris i assignatures, ja que com he dit abans els infants aprenent globalment i de forma social. És molt incoherent ensenya-lis una matèria separada de la vida real, quan el que necessiten per la vida és connexió amb tot el seu saber.
Connectant amb el que estan visquen els infants, no només amb els interessos.
Segons Edgar Morin " En lloc d'enciclopediar cal posar el saber en cicle".
Juntament amb la frase anterior em ve al cap les paraules iròniques d'en Gino sobre "ara treballem les emocions..." és que es pot separar l'aprenentatge de l'emoció? i si aprenentatge és vida, és pot separar la vida de la emoció? O potser hem d'esperar a segona hora perquè a primera "no toca" emocionar-nos...(una mica de sarcasme no va malament).
La neurociència ja ens explica que l'aprenentatge més arrelat és aquell que pot connectar amb més zones del cervell possible i sobretot amb la part de l'amigdala que és la part emocional. Quan es parla de connectar s'està parlant de relacionar! Ja de forma biòlogica l'aprenenatge és relació constant amb les diferents bandes del cervell. Si un aprenentatge només esta conectat amb la zona del raciocini pot arrelar-se durant un temps, però és probable que acabi oblidant allò que va aprendre. Com quan et diuen alguns alumnes en un exàmen: he estat atent a classe, m'ho he estudiat, he aprovat l'examen, però ara no recordo res.
Si en comptes de només haver relacionat l'aprenenatge amb el raciocini s'hagués fet amb altres zones més com poden ser l'emocional i la motora, segurament aquest aprenentatge hagués arrelat més en l'infant o l'adolescent.
Ja des de la formació de mestres com és la universitat parla d'un infant capaç protagonista del seu aprenentatge...però no ensenya als seus alumne/as (futures mestres) tenint en compte aquest mateix criteri.
En el moment en que hi ha "professionals de cada camp" a les escoles tenim un problema i és que tanquem la porta al coneixement i a l'ajuda mútua de compartir i comprendre el coneixement de tot l'equip. Si no canviem el sistema de formació de mestres continuarem repetint els mateixos patrons de sempre. Classe margistral, power point, exàmen on vomitar respostes i resultats (els resultats tant esperats que desmotren què se suposa que has après!)Així com a les proves d'opocions...treball individual (tot marcat per uns paràmetres) d'una persona que en la seva feina real ha de treballar i crear un saber comú en equip...una mica ilògic no?
En aquest sentit des de la formació de mestres, passant de l'escola bressol i als alumnes de grau de la universitat han de trobar connexions de tot allò que els ha aportat la vida i poder-les relacionar amb allò que estan aprenen a l'escola. Que no ha de ser una altre cosa que la vida mateixa.

# data[].attributes.headline
Com es pot o s’hauria d’escoltar i interactuar amb aquesta identitat global?

# data[].attributes.subject
Com es pot o s’hauria d’escoltar i interactuar amb aquesta identitat global?

# data[].attributes.body
Hem d'escoltar tenint en compte l'infant com un ésser complet no només com un ésser que s'està definint. No com algú que l'hem de preparar per a la vida per quan sigui adult sinó que l'hem D'ACOMPANYAR PER LA VIDA DE L'ARA!. Hem d'interactuar tenint en compte tot l'entorn que influeix a la vida. De manera que l'infant pugui crear relacions de coneixement amb allò que troba al seu abast. On no només els materials, els espais i els tempos estan definits per aquest subjecte global que és el que ha de ser el centre a l'escola, sinó que també té en compte tota la varietat de melodies i sons que ens ofereix el barri, l'entorn pròxim, la família...Ja que totes i tots participem en aquesta educació i no som un espai aïllat. Com molt bé deia en Fernando Hernàndez l'escola s'ha d'obrir al món. Vull aclarir que quan parlo de materials, espais i tempos no em refereixo a una quadricula tancada, més aviat tot el contrari. Quan poses l'infant al centre de l'aprenentatge mai pots tenir un "horari" tancat, perquè llavors cauriem en el "ara no toca" tant comú en moltes escoles. Sinó que em refereixo a materials observats i presentats amb coherència i amb arguments que tinguin en compte l'edat,les necessitats i les possibles "motivacions" dels infants. Cosa que fa que puguin ser modificats en qualsevol moment si es creu la necessitat. Poso motivacions entre cometes perquè encara nosé definir molt bé aquesta paraula després de la xerrada d'en Fernando...En quan a l'horari, deixar el temps necessari perquè els infants puguin continuar els seus processos sense tallar-li l'acció, donant la opció a que la pugui continuar en un moment o altre.  Per tant, donant valor allò que s'està fent.
Igual que llenço la pregunta: cal un ambient matemàtic? no seria més coherent posar la vida real com a centre i treballar la matemàtica segons el que vagi sorgint de la observació sistemàtica? Això que dic no és una resposta contundent, és una reflexió que em faig a mi mateixa i la comparteixo. Podria sorgir a partir d'un projecte que no tingués res a veure, en un principi, amb la matemàtica...
Per tant aquesta escolta ha d'estar atenta, concentrada i ser capaç d'observar allò realment important.
De manera que podem fer que les reunions que fem els equips siguin de creació i reflexió pedagògica i no només informatives o burocràtiques. Ja que en aquesta reflexió és on es genera el canvi real a les escoles, on realment es parla de la identitat global de l'infant. Em permeto incloure en aquest argument anterior el hastag de l'Eva Sargatal tan defensat #compartirsempreesaprendre
Un altre punt on voldria incidir és en el paper de l'adult com "acompanyant" una paraula molt escoltada però que en moltes ocasions mal resolta en l'acció del dia a dia. Un acompanyant no potser mai una persona que espera que organitzant l'espai i deixant els materials a l'abast es crei l'aprenentatge per si sol. L'infant no és un ésser omnipotent que només amb això ja pot desenvolupar totes les seves capacitats. El/la mestre ha de fer provocacions fent preguntes que aportin quelcom més que la pura manipulació o experimentació del material. O també oferir temes que potser, per si sols no surgirien i que poden donar peu a reflexions i connexions entre els sabers dels infants. Així que com diu en Gino al seu llibre "I ara què?" necessitem un adult capaç de sostenir les descobertes cognitives dels infants i capaç de projectar contextos d'aprnenentatge.
A la vinyeta de sota reflecteix amb ironia el fet que moltes vegades als infants no se'ls escolta i quan els adults els hi demanen que parlin entren en pànic! Perquè moltes vegades els infants només poden parlar quan els hi diu el/la mestre, aixó deixa en evidència la importancia que se li dona al saber de l'infant en moltes escoles...que és nul.la.

# data[].attributes.headline
Vídeo sobre l'infant i el nostre acompanyament

# data[].attributes.subject
Vídeo sobre l'infant i el nostre acompanyament

# data[].attributes.body
Aquest vídeo mostra, en certa manera, com les mestres i els mestres hem de porcurar que l'infant sempre conservi les ganes d'aprendre, partint de la idea que cadascú és diferent però tenen les mateixes ganes de conèixer i entendre el nostre món desde nadons. No els hi trenquem aquesta flama interior de voler descubrir-ho!

# data[].attributes.attachment_link.title
MAESTROS GUARDIANES DE LA LLAMA DE LOS NIÑOS

# data[].attributes.body
Una altre manera d'explicar-ho relacionat amb l'anterior text.

# data[].attributes.headline
Què vol dir per a nosaltres que el/la nen/a, el/la noi/a és un subjecte global?

# data[].attributes.subject
Què vol dir per a nosaltres que el/la nen/a, el/la noi/a és un subjecte global?

# data[].attributes.body
L'infant és un TOT en si mateix. Que com en una melodia pot sonar més harmoniosa o menys, agradar-te més o menys, ser més dolça o més extravagan...però darrere d'aquesta melodia hi ha un sense fi de notes relacionades entre si que el creant com a ÚNIC I IRREPETIBLE. Un infant porta una història que en cap moment hem de deixar de banda, ja que és, en part, el que el defineix. Aquesta història explica en part com entén el món i què fa per entendre'l. Per tant no podem tractar l'infant com quelcom separat del que ja sap. Perquè si! Sí sap moltíssimes coses abans d'entrar a l'escola i aquest saber ha de ser valorat.
És un subjecte global en el sentit que en el seu viure present aprèn de tot el que li envolta i tenint en compte el que ja coneix amb el que l'envolta, pot interpretar aquest món per poder entendre'l i formar-hi part. Ja que som éssers socials que aprenem en grup, dels altres i amb els altres. Cada infant té el seu propi bagatge que relacionat amb els altres poden crear un coneixement comú més documentat del que ja sabien.
Aquest saber pot ser més gran del que ens pensem, per tant no subestimem el gran coneixement dels infants. Com l'exemple que ha posat en Fernando sobre la classe de 5è reorganitzant la taula periòdica.
És un infant que s'expressa com deia molt bé Malaguzzi amb 100 llenguatges diferents. Tots aquests llenguatges s'han de tenir en compte alhora d'observar i compendre aquest individu perquè és la seva manera d'expressar-se, de comunicar-se i de comprendre. Ja no només amb els altres sinó amb tot el que l'envolta (natura, ciutat...). És la seva manera de relacionar coneixements, imprescindible com va dir en Fernando Hernàndez.
Finalment deixo una frase molt escoltada: Un infant no és una gerra que s'ha omplir és un foc que cal avivar!

# data[].attributes.headline
En què pensem quan escoltem parlar de globalització dins l’àmbit educatiu?

# data[].attributes.subject
En què pensem quan escoltem parlar de globalització dins l’àmbit educatiu?

# data[].attributes.body
A l'escola com ha dit en Fernando, els infants i joves han d'anar a estudiar sobre la vida. Avui en dia aprenem per oblidar i no per relacionar. Això crea un gran problema.
Els infants viuen en l'aquí i en l'ara i són persones que es relacionen amb el món de manera globalitzada, és la seva manera natural d'aprendre.
Si l'educació no parteix d'aquesta base l'infant no podrà fer relacions o modificacions en els seus esquemes d'aprenentatge perquè no s'haurà donat un aprenentatge significatiu. I què vol dir significatiu?? Que té sentit per a elles i ells! que li poden trobar un ús per la vida, per la vida que estan vivint ara, no per la que viuran quan siguin adults.
El coneixement no és un fragment és un tot en constant canvi i renovació segons allò que vibrem, les nostres experiències, allò que ens fa sentir que formem part de la societat.
L'escola no ha de pensar que és la única que educa, TOT el que viuen els infants i joves educa, el moment del lleure, la relació amb el barri, quan van a comprar, quan van a la biblioteca, quan miren la tele...no pot estar l'escola desconnectada del món real on vivim, del món global on vivim!

# data[].attributes.body
Poder compartir experiències d'altres escoles i nivells per poder crear una reflexió conjunta sobre què vol dir globalitzar, què estem fent a les nostres escoles perquè això succeeixi i reafirmar o no la meva tasca a la meva escola. Espero poder PARAR, REFLEXIONAR, COMPARTIR PER TRANSFORMAR.
Després d'escoltar les experiències de les companyes i companys, em reafirmo en la meva tasca de mestre.
A sota deixo una vinyeta sobre Mafalda sobre què sabem del que parlem i sobre perquè pensem així (molt comentat a la conferència d'en Fernando Hernàndez).