# data[].attributes.headline
Husker tilbake til hun var 12 dager gammel

# data[].attributes.subject
Husker tilbake til hun var 12 dager gammel

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvor god hukommelse har du når det gjelder ditt eget liv? Mens de fleste av oss kanskje har små blaff av minner fra da vi var rundt tre- fire år gamle, hevder australske Rebecca Sharrock (27) at hun husker tilbake til da hun bare var tolv dager gammel!
Rebecca har nemlig en sjelden tilstand som heter hyperthymesia (HSAM), som gjør at hun husker omtrent alt hun har opplevd i livet sitt. Ifølge Daily Mail finnes det bare 80 kjente tilfeller av dette i verden.
Rebecca forteller til KK.no at hun bare var noen måneder gammel da hun først oppdaget at folk rundt henne kunne kommunisere med hverandre, selv om hun ikke kunne forstå ett ord av det som ble sagt.

- Helt fra jeg var født trente jeg på å lage vokallyder, men det tok lang tid før jeg effektivt kunne kommunisere behovene mine og dette frustrerte meg mye. Den største utfordringen i den alderen, var å ha den kognitive evnen til å gruppere vokallydene sammen for å skape ord, sier hun.

Trodde det skyldtes OCD

Hennes aller første minne er imidlertid at hun bare tolv dager gammel ble plassert i førersetet på bilen, fordi foreldrene ville ta et bilde av henne.

Som nyfødt husker hun at hun var nysgjerrig på setetrekket hun satt på og rattet over henne, selv om hun i den alderen ikke hadde evnen til å utforske det som var rundt seg.

Det tok riktignok noe tid før Rebecca, som har autisme, forstod at ikke alle rundt henne husker på samme måte som hun selv. Hun antok dessuten at hun var ekstra fiksert på tidligere hendelser på grunn av at hun også lider av OCD (tvangstanker).

- Men 23. januar 2011 viste foreldrene mine meg et nyhetsinnslag på tv som handlet om en gruppe på seks personer som husket hver dag av livet sitt fra de var barn. Reportene beskrev minnet deres som helt "fantastisk" og forvirret spurte jeg foreldrene mine om hvorfor de syntes det var det. Da fortalte foreldrene mine at de trodde at jeg også hadde HSAM, forteller hun.

Etter dette kontaktet familien University of California som var omtalt i nyhetsinnslaget. Over en periode på to år foretok to professorer ved universitetet ulike tester på Rebecca og i mai 2013 fikk hun bekreftet at hun har HSAM.

Ifølge en artikkel på Healthline.com, skrevet av professor Timothy J. Legg, kan mennesker med HSAM huske hendelser, bilder, datoer og samtaler ned i minste detalj. De husker også ting som skjedde da de var helt små, men hendelser og minner etter 10-12 årsalderen er som regel mer levende og detaljerte.

Forskerne ved University of California studerte blant annet en kvinne med HSAM som hadde evnen til å gjenfortelle detaljer fra hendelser fra spesifikke datoer flere tiår tilbake i tid. Da de etter mange års testing spurte henne om hun husket datoene for alle møtene hun hadde hatt med forskerne, gjenfortalte hun dem helt korrekt og uten å nøle.

LES OGSÅ: Derfor glemmer du så mye

Råder foreldre til å bruke mest mulig tid sammen med barna sine

Selv om det å huske alt fra barndommen også kan ha sine negative sider, synes Rebecca å ha en positiv innstilling til det. Et av hennes lykkeligste minner fra barndommen, er da hun tre år gammel ble vekket av moren som fortalte henne at nissen hadde vært på besøk.

- Jeg spurte henne om hvem nissen var og som et svar tok mamma meg med inn i stuen hvor jeg så mange nye leker. De neste dagene assosierte jeg nissen med å være en magisk person som ga meg leker gratis, forteller hun til KK.no.
- Siden du husker hvordan det var å være så liten; har du noen gode råd til foreldre som har babyer eller små barn?
- Da jeg ikke er forelder selv, synes jeg det er litt rart å svare på det. Men det er viktig for alle foreldre å vite at mye personlig interaksjon er viktig for barn gjennom hele barndommen. Mange foreldre jobber og har andre barn å passe på, slik at det ikke er mulig for dem å være med barna sine hele tiden. Allikevel, det å være sammen med barna enten gjennom samtale eller lek, er viktig for deres følelsesmessige velvære og personlige vekst.

- TV og datamaskiner kan underholde barn og er bra å bruke i moderasjon, men teknologi kan aldri gi barna den samme emosjonelle og personlige tilknytningen som menneskelig samvær gjør, sier hun.

Nyoppdaget fenomen

Ifølge Bjørn-Eivind Kirsebom, psykolog og stipendiat ved Universitetssykehuset i Nord Norge, er HSAM både et veldig sjeldent og et forholdsvis nyoppdaget fenomen.

- Jeg har ikke funnet tall på hvor mange det er som har dette, men det er ingen tvil om at det er en sjelden tilstand. Det første dokumenterte tilfellet er fra 2006 og det er foreløpig ikke særlig utforsket, sier han.

- HSAM innebærer at man har en spesialisert evne til å huske minner fra sin egen livshistorie, det vi kaller autobiografisk minne. Men selv om de er utrolig gode til å huske selvopplevde ting, er de ikke nødvendigvis bedre enn andre når det gjelder andre former for hukommelse. Som for eksempel det å huske faktaopplysninger. De kan også være ganske gode til å huske store verdensbegivenheter, som 11. september, bedre enn andre. Men årsaken til det kan være at de knytter sin egen personlige historie inn i det, slik at de husker disse hendelsene bedre.

Ifølge Kirsebom regnes HSAM ikke som en diagnose og det har i utgangspunktet ingen sammenheng med autisme.
- Selv om det å huske alt fra barndommen sikkert har sine negative sier, viser casestudier at de fleste med HSAM opplever det som noe positivt.
- Tilstanden skiller seg også fra savantisme, som enkelte med autisme har. Personer med savant-egenskaper kan ha ekstraordinær hukommelse, men ikke nødvendigvis når det gjelder minner fra sin egen livshistorie.

Vanlig å huske tilbake til treårsalderen

Rebecca mener selv at hun har sitt tidligste minne fra da hun bare var 12 dager gammel. Ifølge Kirsebom er det svært vanskelig å fastslå om dette kan være tilfelle eller ikke.

- Problemet med minner er at de ikke er perfekte bilder av hvordan ting skjedde. Hjernen går gjennom en rekonstruktiv prosess hvor den setter sammen minnet med kunnskapen vi har om verden forøvrig, slik at det skal henge sammen på en meningsfull måte.

- Dette fører til at minner også kan bli falske. Kjernen i minnet er kanskje riktig, men man introduserer småfeil som for eksempel ting som ikke var der. Det kan også hende at vi har sett et bilde av noe og tror dette er noe vi husker at vi har opplevd. En studie viste at mennesker med HSAM også genererer falske minner på samme måte som "vanlige" mennesker og at de faktisk kan generere litt flere av dem. Men det er kun gjort én studie på dette, så det er vanskelig å si noe sikkert ut fra det, understreker han.
- Men hvor langt tilbake er det normalt at folk klarer å huske? Når danner vi våre første minner?
- Dette er det gjort mange studier på, men resultatene varierer en del. Noen mener at vi kan huske tilbake til rundt treårsalderen, fordi vi i denne alderen har tilstrekkelig utviklet de deler av hjernen som er nødvendige for å danne eksplisitte minner. Men hvor god hukommelse vi har kan både påvirkes av arv og miljø, og det er veldig stor individuell variasjon, sier han.

LES OGSÅ: Å snakke mye med barnet ditt er viktigere for språkutviklingen enn tegn

Ulike typer hukommelse:

Hukommelse er evnen til å lagre og gjenkalle tidligere erfaringer. Ofte skiller man mellom tre former for hukommelse:

Episodisk hukommelse: hukommelse for enkelthendelser og erfaringer man selv har gjort ("Jeg husker første gang jeg...")

Semantisk hukommelse: hukommelse for kunnskaper ("Oslo er hovedstaden i Norge")

Prosedyrell hukommelse: hukommelse for hvordan noe skal gjøres

Kilde: Store Norske Leksikon

# data[].attributes.attachment_link.title
Rebecca (27) husker hvordan det var å være baby

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvor god hukommelse har du når det gjelder ditt eget liv? Mens de fleste av oss kanskje har små blaff av minner fra da vi var rundt tre- fire år gamle, hevder australske Rebecca Sharrock (27) at hun husker tilbake til da hun bare var tolv dager gammel!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Når barn lages og kommer til verden, er de som regel utstyrt med likt antall gener fra både moren og faren. Og som regel kan ser man en form for blanding av foreldrene i barnet, personligheten og væremåten. Men når det kommer til noe så viktig som intelligens, så har fars gener ikke så mye de skulle ha sagt - barnets intelligens-gener stammer nemlig fra mor, fastslår forskningen.

I en undersøkelse som er gjort på mus, viser det seg at dem med flest gener fra moren hadde større hjerner men mindre kropper. Mens de musene med flest gener fra far, hadde langt mindre hjerner, men til gjengjeld hadde de større kropper.

Ved undersøkelsen fant ikke forskerne celler fra faren i hjernebarken - det stedet der tanker, språk, handling, planlegging og spesielt intelligens skjer.

Fordi forskerne ønsket et mer menneskelig aspekt på undersøkelsen, tok de kontak tmed 12686 unge i alderen 14-22 år. Her tok ma høyde for flere faktorer hos de unge - alt fra utdannelse til deres sosioøkonomiske stauts. Uansett hva, så hvar det tydelig at barnas IQ stammet fra moren.

Noe tyder faktisk også på at det spesielle bånde som eksisterer mellom mor og barn, og som oppstår allerede ved fødselen, er meget nært forbundet med intelligens.

Forskningen gjør det imidlertid også klart at bare 40 til 60 prosent av barns intelligens stammer fra genetikk. Resten stammer fra arv og miljø. Dermed kan intelligensen din både være høyere eller lavere enn dine foreldres.

# data[].attributes.attachment_link.description
Når barn lages og kommer til verden, er de som regel utstyrt med likt antall gener fra både moren og faren. Og som regel kan ser man en form for blanding av foreldrene i barnet, personligheten og væremåten.

# data[].attributes.headline
Sheldon trying to make friends (The Scientific Way)

# data[].attributes.subject
Sheldon trying to make friends (The Scientific Way)

# data[].attributes.attachment_link.title
The Big Bang Theory- Sheldon making friends (The Scientific Way)

# data[].attributes.body
eks. Sheldon og Penny

# data[].attributes.attachment_link.title
Big Bang Theory - The Penny-Sheldon Saga - Part 1 - Season 1

# data[].attributes.attachment_link.description
Big Bang Theory - How Penny and Sheldon interact

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hva skjer med hjernen når minner lagres? Hør intervju med neurobiolog og hjerneforsker ved Universitetet i Oslo, John Storm Mathisen:

Det er hukommelsen som gjør det mulig å lære nye ting, og å dra nytte av tidligere erfaringer. Uten hukommelse hadde vi ikke en gang hatt et bevisst forhold til vår egen identitet. Den er også viktig for at vi skal kunne ta vare på oss selv, og unngå farer.

Hjernen er som et arkiv

Hjernen vår kan sammenlignes med en database. Her lagres informasjon av alle slag; lukter, lyder, opplevelser , faktakunnskap, erfaringer og innlærte handlinger.Kontinuerlig mottar vi slik informasjon. En del av denne er vi oss bevisst at vi bruker, slik som faktakunnskap og erfaringer (eksplisitt hukommelse). Mens andre handlinger utfører vi på ren rutine, uten at vi egentlig tenker over det, for eksempel å lese, eller å skrive (implisitt hukommelse). Noe husker vi bare et par sekunder (kortidshukommelse), mens andre ting blir lagret i årevis (langtidshukommelse).

Vi har ulike typer hukommelse
Arbeidsminne:
Dette er den umiddelbare hukommelsen, med informasjon fra de siste sekundene. Den kalles også kortidshukommelse. Det er denne hukommelsen vi bruker når vi for eksempel leser en oppskrift, og bare trenger å vite i neste øyeblikk hvor mye mel vi skal ha deigen. Det er også arbeidsminnet vi bruker når vi deltar i en samtale, og bruker det vi nettopp har hørt til å føre praten videre.
Episodisk minne:
Når vi husker en bestemt hendelse og kan skille denne i fra andre lignende episoder. Dette er selvbiografiske minner og opplevelser vi har hatt, slik som episoder fra barndom, ungdom og voksenliv. Når vi først har fremkalt et slikt minne, og begynner å tenke spesifikt på det, dukker det gjerne etter hvert opp flere detaljer rundt hendelsen. Siden episodiske minner i så stor grad bygger på våre egne opplevelser og erfaringer, er de også i stor grad med på å påvirke oppfatningen av hvem jeg er, i forhold til meg selv og omverdenen.
Semantisk minne:
Dette er kunnskapsminnet vårt, her lagrer vi det vi har lært gjennom skole og studier, og mer rene faktakunnskaper. Det er det semantiske minnet som gjør at vi husker gangetabellene, bokstavenes betydning, slaget på Stiklestad, og at London er hovedstaden England. Jo mer vi har gruppert og systematisert denne kunnskapen, jo lettere er den å huske. Eksempler på slike grupperinger kan være tall, bokstaver, land, språk, dyr og fugler.
Prosedyreminne:
Denne typen minne tar vi i bruk for utføre arbeidsoppgaver som å lage mat, logge på datamaskinen, handle på butikken osv. Ofte er dette arbeidsoppgaver vi gjør nesten automatisk, eller på ren rutine. Uten prosedyreminne hadde vi ikke husket hvordan vi skulle utført slike handlinger, selv om vi har gjort dem utallige ganger før.
Persepsjonsminne:
Via sansene våre syn, hørsel, berøring, lukt og smak, føres kontinuerlig en mengde informasjon til hjernen. Ved hjelp av hukommelsen blir signalene tolket. Med det samme vi kommer inn døra, vet vi at den liflige duften fra kjøkkenet betyr nybakte boller. Uten at vi egentlig tenker over det, kjenner vi igjen bjellen til isbilen, og vi vet at straks at den sviende smerten betyr at vi har brent fingrene. Persepsjonsminnet i en frisk hjerne jobber så godt som uavlatelig med å tolke omgivelsene våre.
Emosjonelt minne:
Disse minnene inneholder ofte sterkt ladede elementer, og er knyttet til følelsene våre. Det er ikke lett å glemme den første stormende forelskelsen, eller sorgen du hadde som barn da hamsteren døde. Med årene viskes kanskje de faktiske detaljene rundt hendelsen bort, men minnet om følelsen sitter igjen.
Prospektivt minne:
Denne formen for hukommelse kan vi også kalle framtidsminne. Den er vår innebygde huskelapp for ting vi skal gjøre i framtida. Det prospektive minnet lar oss ikke glemme at vi skal til tannlegen i morgen. Det hjelper oss å huske at vi skal besøke tante neste lørdag, og betale regningen i tide. I det prospektive minnet lagrer vi også håp, drømmer og planer for framtida.

Kunnskapsbærer

En god hukommelse har vært viktig til alle tider. Steinaldermenneskene måtte huske hvor de beste jaktforekomstene var, og hvor de kunne finne ly for vind og vær. Vikingene lærte seg båtbyggerkunsten, og sjøveiene til kontinentet. Kunnskap det var viktig å ta vare på både for å finne fram når de reiste ut, og for å kunne vende hjem igjen. I middelalderen blomstret folkevisene, fortellertradisjonen, og ikke minst den religiøse kunnskapen, det forutsatte en god hukommelse. Den ble foredlet ved hjelp av rim, regler, fortellerteknikker og gjentakelser. Redskaper vi fortsatt bruker for å huske bedre.

Antikken

I antikken ble det også lagt stor vekt på å lære seg teknikker for en bedre hukommelse. Talekunsten, retorikken, sto høyt i hevd. For å bli en god retoriker, var det viktig å ha redskaper for å huske det man skulle si. Man måtte derfor lære seg å memorere, og personer med god hukommelse vakte stor beundring. Så viktig var det å lære seg slike husketeknikker, at Sokrates (470-399 f.Kr.) var bekymret for at memoreringskunsten kunne gå i glemmeboken dersom det skrevne ord ble for mye brukt.

Les mer om hukommelse: mer om hukommelse

Kilder: Peter Wetterberg - Hukommelsesboken

Jo Iddon/Huw Williams - Bedre hukommelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Hva skjer med hjernen når minner lagres? Hør intervju med neurobiolog og hjerneforsker ved Universitetet i Oslo, John Storm Mathisen: Det er hukommelsen som gjør det mulig å lære nye ting, og å dra nytte av tidligere erfaringer. Uten hukommelse hadde vi ikke en gang hatt et bevisst forhold til vår egen identitet.

# data[].attributes.body
Film som oppsummerer sidene i boken.

# data[].attributes.attachment_link.title
Remembering and Forgetting - Crash Course Psychology #14

# data[].attributes.attachment_link.description
You can directly support Crash Course at http://www.subbable.com/crashcourse Subscribe for as little as $0 to keep up with everything we're doing. Also, if you can afford to pay a little every month, it really helps us to continue producing great content.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvor godt vitne er du?

Beskrivelser av personer, gjenstander og omstendigheter er helt sentralt for politiet når en straffbar handling har skjedd.

I mange tilfeller er vitneforklaringer avgjørende for den videre etterforskningen i en sak. Men hva hvis vitnene husker feil?

- Man snakker om "the golden hour", jo tidligere man kommer inn for å få forklaringer, jo bedre er det. Fordi hukommelsen vår bleknes veldig fort. Etter et par dager så er det mye som er forsvunnet og spesielt detaljer som kan være veldig viktige.

Cecilie Lynum er psykologispesialist og høgskolelektor i nettopp vitnepsykologi og avhørsteknikker ved Politihøgskolen.

- En feil vitneforklaring kan jo, i verste fall, få fatale konsekvenser i retten. Det kan jo til syvende og sist ende med justismord. Vitner kan være veldig påståelige. De tror og mener virkelig at de har sett noe og at det faktisk er en objektiv virkelighet, men det trenger det ikke å være, forteller Cecilie Lynum til Åsted Norge.

Sammen med Lynum og hennes kollega fra Politihøgskolen, Rune Christian Johnsen, skal Åsted Norge teste vitnekunnskapene til ti deltakere. I god tro har de meldt seg på til innspillingen til et nytt TV-konsept, det de ikke vet er at de i stedet blir vitne til en "narkotikahandel" som ender i en dramatisk "kidnapping".

Se Åsted Norge på TV 2 klokken 21.40 mandag.

Skuespillere spiller ut den dramatisk kidnappingsscenen. FOTO: Daniel Bjur / Åsted Norge.

- Helt uvirkelig!

Tre skuespillere er leid inn for å spille ut den dramatiske scenen vitnene senere skal avhøres om. Flere kameraer er satt opp for å filme hele seansen som foregår på havneområdet i Oslo.

Se den dramatiske scenen i videovinduet øverst i saken!

Vitnene aner ikke hvor innspillingen skal skje, og ankommer havneområdet ved Bjørvika i Oslo i en maxitaxi. De får noen instruksjoner om hvordan innspillingen vil foregå, og samtidig setter vi i gang scenen.

- Jeg lurte jo først på hva det var og om det var noen som jobba i deres team, så jeg tenkte "hva slags arbeidsplass er det her?", sier et av vitnene, Unni Gamkinn like etter scenen er ferdig.

Åsted Norges fotograf henger på deltakerne. Her er de på vei til parkeringsplassen hvor den dramatisk scenen spilles ut. FOTO: Daniel Bjur / Åsted Norge.

- Alle trodde den kvinnelige sjåføren var en mann

De ti deltakerne får summet seg etter den dramatiske situasjonen som utspilte seg foran dem.

- Jeg begynte å lure litt, det er jo ikke noe man ser til vanlig. Jeg tenkte "hva er dette for noe?". Altså, uvirkelig! Men det var et eller annet inni meg som sa, legg litt merke til hva som skjer her nå, forteller Jørn Lund.

Så starter avhørene av deltakerne. Én etter én må de forklare seg om hendelsen. Lynum og Johnsen fra Politihøgskolen stiller vitnene ni planlagte spørsmål om personenes utseende, mulige våpen, biler involvert og hendelsesforløpet forøvrig.

- Dette var veldig gøy og så var det veldig spennende, det var jo rett etter boken. Vitnene fyller inn informasjon der de tror, vi har alle våre skjema om hvordan vi oppfatter og tror at verden skal være. Det var en kvinnelig sjåfør, men alle sa det var en mannlig sjåfør, for i vårt skjema er det ikke normalt at det kanskje kunne være en kvinne og en mann, det er ofte to gjerningsmenn, sier Lynum, som videre konkluderer etter vårt lille eksperiment:

Sjåføren både viste seg og ropte høyt, slik at vitnene kunne fått med seg at det var en kvinne som kjørte bilen. Men det var det ingen av vitnene som svarte rett på i avhøret etterpå. FOTO: Åsted Norge.

- Vi tror gjerne at vi er mye bedre vitner enn det vi egentlig er. Vi hadde ni spørsmål til alle vitnene våre, og det var vel ikke på ett spørsmål at svarene samsvarte på noen måte.

Fyller inn hull

En viktig del i vitnepsykologi er hukommelsen. I vårt eksperiment var det flere som allerede like etter hendelsen hadde problemer med å huske det som hadde skjedd.

- Vi husker ikke alt som en fotografisk rull, vi husker ikke alt fra A til B. Det er ikke sånn hukommelsen vår fungerer, vi har hele tiden huller uten at vi merker det. Men det er da vi fyller inn med det som for oss føles naturlig. At sånn bør det være. Og det å få en kontroll, en oversikt og forståelse av hva som har skjedd, og det er helt ubevisste prosesser, forteller Lynum.

Flere av deltakerne fikk anledning til å snakke sammen etter det første avhøret. Da visste de ikke ennå at de skulle blir innkalt til et nytt avhør, seks uker senere. Husker de alt, og husker de riktig?

Vitnepsykologi-ekspert Cecilie Lynum gjennomførte avhørene av vitnene. Ikke på ett spørsmål svarte vitnene likt etter å sett den samme hendelsen. FOTO: Espen Storsve / Åsted Norge.

- Det var jo litt gøy. Det ene vitnet jeg snakket med hadde da endret litt på hvor personene kom fra. Tidligere snakket hun om to biler som stod der oppe på plassen. Mens nå (seks uker senere, journ.anm.) snakket hun om at det kom to personer ut fra en brakke. Så det var et nytt element som kom inn.

- Ellers så varierte det på høyde, alder, ja, det var noen variasjoner. Vitnene sa jo det at de hadde tenkt og kommet på ting i ettertid. Men når du kommer på ting i ettertid, så trenger ikke det å ha noe med at minnene er gjemt og at de gjenkalles, det kan være at du endrer på hele historien som gir deg en forståelse av hva som har skjedd.

- Så vi fyller på svarte hull som er i fortellinga?

- Ja.

# data[].attributes.attachment_link.title
Deltakerne aner ingenting - så blir de vitne til dramatisk "kidnapping"

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvor godt vitne er du? Beskrivelser av personer, gjenstander og omstendigheter er helt sentralt for politiet når en straffbar handling har skjedd. I mange tilfeller er vitneforklaringer avgjørende for den videre etterforskningen i en sak. Men hva hvis vitnene husker feil?

# data[].attributes.body
Kognitiv læring

# data[].attributes.attachment_link.title
Chimpanzee Insight (Kohler Study Footage)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
As laptops become smaller and more ubiquitous, and with the advent of tablets, the idea of taking notes by hand just seems old-fashioned to many students today. Typing your notes is faster - which comes in handy when there's a lot of information to take down. But it turns out there are still advantages to doing things the old-fashioned way.

For one thing, research shows that laptops and tablets have a tendency to be distracting - it's so easy to click over to Facebook in that dull lecture. And a study has shown that the fact that you have to be slower when you take notes by hand is what makes it more useful in the long run.

In the study published in Psychological Science, Pam A. Mueller of Princeton University and Daniel M. Oppenheimer of the University of California, Los Angeles sought to test how note-taking by hand or by computer affects learning.

"When people type their notes, they have this tendency to try to take verbatim notes and write down as much of the lecture as they can," Mueller tells NPR's Rachel Martin. "The students who were taking longhand notes in our studies were forced to be more selective - because you can't write as fast as you can type. And that extra processing of the material that they were doing benefited them."

Mueller and Oppenheimer cited that note-taking can be categorized two ways: generative and nongenerative. Generative note-taking pertains to "summarizing, paraphrasing, concept mapping," while nongenerative note-taking involves copying something verbatim.

And there are two hypotheses to why note-taking is beneficial in the first place. The first idea is called the encoding hypothesis, which says that when a person is taking notes, "the processing that occurs" will improve "learning and retention." The second, called the external-storage hypothesis, is that you learn by being able to look back at your notes, or even the notes of other people.

Because people can type faster than they write, using a laptop will make people more likely to try to transcribe everything they're hearing. So on the one hand, Mueller and Oppenheimer were faced with the question of whether the benefits of being able to look at your more complete, transcribed notes on a laptop outweigh the drawbacks of not processing that information. On the other hand, when writing longhand, you process the information better but have less to look back at.

For their first study, they took university students (the standard guinea pig of psychology) and showed them TED talks about various topics. Afterward, they found that the students who used laptops typed significantly more words than those who took notes by hand. When testing how well the students remembered information, the researchers found a key point of divergence in the type of question. For questions that asked students to simply remember facts, like dates, both groups did equally well. But for "conceptual-application" questions, such as, "How do Japan and Sweden differ in their approaches to equality within their societies?" the laptop users did "significantly worse."

The same thing happened in the second study, even when they specifically told students using laptops to try to avoid writing things down verbatim. "Even when we told people they shouldn't be taking these verbatim notes, they were not able to overcome that instinct," Mueller says. The more words the students copied verbatim, the worse they performed on recall tests.

And to test the external-storage hypothesis, for the third study they gave students the opportunity to review their notes in between the lecture and test. The thinking is, if students have time to study their notes from their laptops, the fact that they typed more extensive notes than their longhand-writing peers could possibly help them perform better.

But the students taking notes by hand still performed better. "This is suggestive evidence that longhand notes may have superior external storage as well as superior encoding functions," Mueller and Oppenheimer write.

Do studies like these mean wise college students will start migrating back to notebooks?

"I think it is a hard sell to get people to go back to pen and paper," Mueller says. "But they are developing lots of technologies now like Livescribe and various stylus and tablet technologies that are getting better and better. And I think that will be sort of an easier sell to college students and people of that generation."

# data[].attributes.attachment_link.title
Attention, Students: Put Your Laptops Away

# data[].attributes.attachment_link.description
As laptops become smaller and more ubiquitous, and with the advent of tablets, the idea of taking notes by hand just seems old-fashioned to many students today. Typing your notes is faster - which comes in handy when there's a lot of information to take down.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
To NTNU-forskere har studert effekten av å skrive notater for hånd sammenlignet med å notere på PC. Konklusjonen er klar: studenter bør bruke penn og ikke tastatur.

Hjerneforskerne ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim har brukt en sensorhette med 256 elektroder til å teste hjerneaktiviteten til 20 studenter, skriver Adresseavisen.

Funnene tyder på at bruken av penn eller blyant setter hjernen i en tilstand som gjør den mer mottakelig for læring.

- Vi får flere knagger for å huske. Ved å bruke penn er det mye mer aktivitet i de sensomotoriske delene av hjernen, sier Audrey van der Meer, som har utført studien sammen med Ruud van der Weel. Begge er professorer ved psykologisk institutt.

Les også: Slik ble de toppstudenter

Undersøkelsen viser at studentene nesten mekanisk skrev ordene de fikk beskjed om å skrive på tastatur, mens pennbruk ga mer hjerneaktivitet.

- Så snart det er bevegelse involvert, blir flere sanser involvert. Det skaper aktivitet og kontakt mellom ulike deler av hjernen. Det blir lettere å huske, og vi lærer bedre, sier forskerne.

Les også: Studenter doper seg før eksamen

# data[].attributes.attachment_link.title
NTNU-forskning: Håndskrevne notater gir best læring

# data[].attributes.attachment_link.description
To NTNU-forskere har studert effekten av å skrive notater for hånd sammenlignet med å notere på PC. Konklusjonen er klar: studenter bør bruke penn og ikke tastatur. Hjerneforskerne ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim har brukt en sensorhette med 256 elektroder til å teste hjerneaktiviteten til 20 studenter, skriver Adresseavisen.

# data[].attributes.body
Operant betingning

# data[].attributes.attachment_link.title
B.F. Skinner's Shaping Experiment ("Skinner's Box")

# data[].attributes.attachment_link.description
An adherent to Watson's theory of behaviorism, B.F. Skinner was able to demonstrate how one can modify behavior through a process he called "shaping." In contrast to pure classical conditioning, Skinner utilized positive and negative reinforcement to cause behavior.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jeg stod og ventet på bussen. Plutselig var det en kombinasjon av smell og løping som gjorde at jeg nesten fikk panikk: Jeg hørte et smell, jeg så noen som sprang, og jeg tenkte: "Hva skjer nå?" Så hoppet jeg på en buss jeg egentlig ikke skulle på, bare for å komme meg bort.
Mennesker som har vært utsatt for noe traumatisk, kan oppleve traumepåminnere.

- De kan bli veldig redde. Det føles som om den forferdelige hendelsen skjer igjen, forteller psykolog og forsker Kristin Alve Glad.

Traumepåminnere er ting som minner om et tidligere traume, og som kan utløse sterke følelsesmessige reaksjoner. Dette kan for eksempel være lyder, lukter eller situasjoner.

Hvis en person opplever mange og/eller intense påminnere i hverdagen, kan det bli vanskelig å tilpasse seg livet etter traumet.

I møte med påminnere kan noen oppføre seg på måter som kanskje var hensiktsmessige under selve hendelsen, men som ikke er det nå; som å legge på sprang når de hører en høy lyd. Andre kan stivne helt eller til og med besvime.

- Svært mange av de som overlevde på Utøya var fortsatt plaget av traumepåminnere 14-15 måneder etter terrorangrepet. Dette gjelder også mange av de som ikke hadde diagnosen PTSD, altså posttraumatisk stresslidelse, forteller Glad.

Utøya-studien

Sammen med kolleger ved Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) har Glad undersøkt hva som karakteriserer traumepåminnere.

Forskerne har også sett på om det er en sammenheng mellom det å ha den kliniske diagnosen PTSD og antall traumepåminnere man opplever i hverdagen.

På første intervjutidspunkt, 4-5 måneder etter angrepet på Utøya, ble de som overlevde spurt om hvilke former for traumepåminnere de hadde opplevd etter hendelsen.

Ved neste intervjutidspunkt, 14-15 måneder etter angrepet, ble de 285 som deltok vist en liste med de sju vanligste traumepåminnerne. De ble så bedt om å svare på hvilke av disse de hadde vært plaget av i løpet av den siste måneden, på en skala fra 1 (aldri) til 5 (svært ofte), og hvilken de synes var verst.

Flertallet opplevde traumepåminnere ett år etterpå

Over 90 prosent av de spurte hadde opplevd minst én traumepåminner den siste måneden. En tredjedel svarte at det hadde skjedd ofte eller svært ofte.

- Vi hadde ikke ventet at så mange ville være plaget av traumepåminnere i dagliglivet over ett år etter hendelsen, sier Glad.

Den vanligste formen for påminnere var lyder, som skudd, skrik, fyrverkeri, alarmer, sirener og helikoptre. Lyd var også den påminneren de sa var mest plagsom.

Deretter fulgte situasjoner, som folkemengder, løping og AUF-møter. Mindre vanlig var visuelle og følelsesmessige påminnere. Færrest rapporterte at de var plaget av påminnere som lukt og berøring.

- Under terrorangrepet hørte alle som var til stede på Utøya skudd, og 95 prosent fortalte at de hørte skrik. Skarpe lyder kan være vanskelig å unngå, fordi det er en naturlig del av hverdagen. Det er derfor ikke overraskende at de vanligste traumepåminnerne er lyder, forklarer Glad.

Klar sammenheng mellom PTSD og traumepåminning

18 personer i undersøkelsen, det vil si cirka 6 prosent, skåret så høyt på posttraumatiske stress-symptomer at de sannsynligvis møtte kriteriene for PTSD på intervjutidspunktet. Disse personene opplevde langt flere påminnere enn de som ikke møtte kriteriene for en diagnose. Likevel kan ikke resultatene fra denne studien si noe sikkert om hvordan dette henger sammen.

- Det kan være slik at personer med PTSD har større sannsynlighet for å oppleve traumepåminnere, men det er også mulig at de har større problemer med å håndtere påminnerne, og derfor rapporterer flere slike opplevelser, forklarer Glad.

Å unngå traumepåminnere kan opprettholde symptomene

Å bli minnet om en traumatisk opplevelse er selvsagt ubehagelig. I tillegg kan personer som får sterke reaksjoner, skamme seg over at de ikke klarer å kontrollere frykten sin. De kan også få tanker som: "Er jeg i ferd med å bli gal?". De vil derfor ofte prøve å unngå slike påminnere.

- Å unngå unødvendige påminnere er helt greit, men hvis det å unngå visse situasjoner blir så krevende at det går utover livskvaliteten, bør de oppsøke profesjonell hjelp. Vi vet at unngåelse kan bidra til å opprettholde symptomer på PTSD, men at det å systematisk og gradvis utsette seg for påminnere kan redusere de sterke reaksjonene, sier psykologen.

Kunnskap om fenomenet traumepåminnere er nyttig for både overlevende og personene rundt dem, mener Glad.

- Slik kan de bedre forstå de tilsynelatende uforståelige og malplasserte reaksjonene traumeutsatte noen ganger får når de opplever traumepåminnere, sier Glad.

Kunnskap om traumet

I terapi kan man få hjelp til å håndtere traumepåminnere og bearbeide den traumatiske hendelsen.

Terapeutene bør tilegne seg så mye informasjon om traumet som mulig, slik at de kan hjelpe klientene å identifisere traumepåminnere i hverdagssituasjoner. Kanskje har ikke klientene selv forstått sammenhengen mellom traumet og de ulike traumepåminnere de plages av, særlig ikke hvis det har gått lang tid siden hendelsen.

- Noen ganger kan bare det å innse hvor en følelse kommer fra, gjøre at følelsen blir mindre intens. Terapeuten kan også lære pasienten ulike strategier for å håndtere reaksjoner på traumepåminnere, sier Glad.

En behandlingsmåte er å utsette traumatiserte personer for traumepåminnere. Det kan gjøres ved at personer gradvis utsetter seg for ting, steder eller lyder de tidligere har unngått fordi de har fryktet at det vil utløse uhåndterlige reaksjoner og minner om traumet.

Noen av ungdommene fra Utøya har for eksempel oppsøkt skytebaner, på eget initiativ eller sammen med en psykolog, for å venne seg til høye, skarpe lyder.
Referanse:
Glad, K. A., Jensen, T. K., Hafstad, G. S., & Dyb, G. (2016). Posttraumatic stress disorder and exposure to trauma reminders after a terrorist attack. Journal of Trauma & Dissociation, 17(4), 435-447. doi:10.1080/15299732.2015.1126777 Sammendrag

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg stod og ventet på bussen. Plutselig var det en kombinasjon av smell og løping som gjorde at jeg nesten fikk panikk: Jeg hørte et smell, jeg så noen som sprang, og jeg tenkte: "Hva skjer nå?" Så hoppet jeg på en buss jeg egentlig ikke skulle på, bare for å komme meg bort.

# data[].attributes.body
•De assosiative teoriene: forklarer læring
som en kopling av hendelser som henger
sammen (stimulus–respons). To hovedformer:

–Klassisk betinging

–Operant betinging

•De kognitive teoriene: legger vekt på at vi kan tenke ut løsninger ut fra en helhetlig vurdering av situasjonen (innsikt) framfor prøving og feiling

# data[].attributes.headline
Sheldon praktiserer operant betingning på Penny

# data[].attributes.subject
Sheldon praktiserer operant betingning på Penny

# data[].attributes.body
- definere læring og gjøre rede for ulike læringsteorier.
- drøfte sammenhengen mellom motivasjon, mestring og læring.
- drøfte hva som hemmer og fremmer læring.
- beskrive fasene i hukommelsesprosessen og gjøre rede for hva hukommelse og glemsel har å si for læring.
- gjøre rede for begrepet intelligens og drøfte hvilken betydning intelligens har for læring.
- gjøre rede for begrepet kreativitet og gi eksempler på bruk at kreativitet i problemløsning.
- forklare ulike læringsstrategier og vise hvordan denne kunnskapen kan brukes i egen læring

# data[].attributes.attachment_link.title
A Pigeon Solves the Classic Box-and-Banana Problem

# data[].attributes.attachment_link.description
Real laboratory footage showing a pigeon solving Wolfgang Kohler's famous box-and-banana problem, which he studied with chimpanzees in the early 1900s. Dr. Robert Epstein and his colleagues used operant conditioning techniques to get pigeons to solve this problem "spontaneously" in the 1980s.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Stille krav. Så er det enda en gang offentliggjort en sjokkerende rapport om forholdene i norsk skole. Denne gangen gjelder det at elevene er lite motiverte; sjokkerende at dette liksom skal være en overraskelse. Vi lærere har forsøkt å gi beskjed, kunnskapsnivået forfaller og elevene er umotiverte, sier vi, uten at det akkurat vekker den helt store oppmerksomheten. For det er ikke lærerne gitt å vurdere tilstanden i norsk skole, det er nemlig vi som er problemet.Dette er konklusjonen i rapporten som denne gangen kom fra Læringslaben. Elevene er lite motiverte, og det er lærernes skyld. På NRK ble offentliggjøringen ledsaget av et intervju med en tiendeklassing fra en skole i Oslo, som uimotsagt kunne angripe en forsvarsløs lærer for dennes elendige undervisning. Læringslaben gir elevene full støtte fordi det er læreren som er den profesjonelle part, følgelig er det lærerens ansvar at eleven er motivert. Ofte forsvarer vi lærere oss med manglende ressurser og altfor store klasser, det er klart tilpasset undervisning er umulig under slike forhold. Men dette vet man, pengene kommer til dem som roper høyt nok og tilpasser undervisningsmetodene etter hvordan de som deler ut pengene vil ha det. Økonomien er ikke hovedproblemet. Hovedproblemet er at tilpasset undervisning kun fungerer når man sitter bak et skrivebord og lager visjoner for en fremtidsrettet skole. Men hvordan i all verden skal en enkelt lærer, eller flere lærere for den saks skyld, klare å planlegge og følge opp et opplegg for hver enkelt elev for hver enkelt time gjennom et helt skoleår? Det er tøft nok å lage et felles opplegg. Og enda tøffere enn å lage det er det å få det gjennomført. De umotiverte elevene er nemlig vanskelige å ha med å gjøre når man møter dem i klasserommet, og ikke som del av en statistikk. Vår verden er ikke så enkel at vi kan si til elevene, i gruppe eller hver enkelt, at innen torsdag skal alle være kommet frem til hit (eller ha nådd disse målene, som det heter i den nye pedagogikken). En ganske så stor gruppe elever vil innen torsdag ikke ha gjort noe som helst, en stor gruppe vil skulke denne torsdagen, en annen gruppe vil ha glemt bøkene igjen hjemme eller ha glemt alt ihop. Eller være på gruppe med en som har glemt det. Dette er hverdagen vår. I stedet for urealistiske ideer om tilpasset opplæring, burde elevene bli møtt med konkrete krav og ingen bønn. Det å dulle med elevene og bortforklare deres hårreisende motivasjon er å gjøre dem en bjørnetjeneste. I lang tid har denne strategien vist seg forfeilet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Stille krav. Så er det enda en gang offentliggjort en sjokkerende rapport om forholdene i norsk skole. Denne gangen gjelder det at elevene er lite motiverte; sjokkerende at dette liksom skal være en overraskelse. Vi lærere har forsøkt å gi beskjed, kunnskapsnivået forfaller og elevene er umotiverte, sier vi, uten at det akkurat vekker den helt store oppmerksomheten.

# data[].attributes.attachment_link.description
Men er det ikke lærerens jobb å motivere oss til å jobbe på skolen? Ved å si at vi selv bestemmer om vi vil gjøre lekser, gjør vi dem selvfølgelig ikke. Og det får ingen konsekvenser, annet enn at vi ikke forstår hva læreren snakker om i neste time.

# data[].attributes.attachment_link.description
The Mensa IQ test is culture and language neutral. You will be given 35 problems within a 25 minute limit. Since the test has not been standardized according to professional standards, the results should not be confused with a result obtained on a professional test.