# data[].attributes.headline
Книги, які варті уваги вчителя

# data[].attributes.subject
Книги, які варті уваги вчителя

# data[].attributes.body
Читання - це звичка, до якої не звикають, а хворіють на неї. (Д. С. Лихачов)
Кен Робінсон «Школа майбутнього
Ешлі Венс «Ілон Маск»
Малколм Гладуелл «Неординарні. Історії успіху»
Ден Сонор, Сол Синґер «Країна стартапів. Історія ізраїльського економічного дива»
«Навчаємо мислити критично: посібник для вчителів» та «Навчання через дебати: різноманіття поглядів».
Регіну Бретт «Бог ніколи не моргає»
,,Прикладна наука» Семена Гончаренка та «Теоретичні основи сучасної української педагогіки» Омеляна Вишневського»
«Важко бути Богом» Братів Стругацьких
Наріне Абгарян, "Манюня"

# data[].attributes.body
Кажуть, що успіх залежить від того, як людина проводить свій вільний час. Хобі – одне з тих занять, яке не лише приносить задоволення, а й розвиває вміння зосереджуватися, що є корисною психологічною зарядкою. Тож улюблена справа – це і відпочинок, і гімнастика для душі. У мене їх чимало. Це і читання, і рукоділля, і кулінарія, і спорт і малювання. Та й , звичайно, робота

# data[].attributes.headline
Творче кредо

# data[].attributes.subject
Творче кредо

# data[].attributes.body
Людина досягне успіху лише тоді, коли вона для цього докладе багато зусиль.

# data[].attributes.headline
Життя як книга, яка 

# data[].attributes.body
Життя як книга, яка обмежена початком і кінцем. І наскільки ж ця книга буде прекрасна, залежить тільки від вас!

# data[].attributes.headline
Дайте мені точку опори і я зрушу світ.

# data[].attributes.subject
Дайте мені точку опори і я зрушу світ.

# data[].attributes.body
Архімед

# data[].attributes.body
Усередині нас криються потенційні творчі можливості, і ми повинні працювати щосили, щоб розкрити цей потенціал.

Мартін Лютер Кінг

# data[].attributes.headline
Педагогічне кредо

# data[].attributes.subject
Педагогічне кредо

# data[].attributes.body
"ВІДДАЙ ЛЮДИНІ КРИХІТКУ СЕБЕ,

ЗА ЦЕ ДУША НАПОВНЮЄТЬСЯ СВІТЛОМ"

Ліна Костенко

# data[].attributes.body
Мені подобається осінь. Але не пізня, коли темно і холодно. Я люблю так звану золоту осінь, «бабине літо». Вже нема літньої спеки, але ще тепло і вдень, і ввечері. Ясне, високе, синє небо. Яскраве жовте, багряне, червоне листя на деревах, кущах і під ногами. Ідеш по килиму з листя, воно загадково шурхотить, ніби промовляє до тебе. Птахів вже не чутно, вони відлетіли в теплі краї. Тиша стоїть така, що аж у вухах дзвенить. І стає якось сумно на душі. Але цей смуток легкий і прозорий, наче серпанок. Йдеш, замислившись, подумки підбиваєш підсумки літа, готуєшся до зими. Листя, нагріте сонцем, пахне якось особливо. Восени в мене теж, як і в природи, тихий, спокійний, трохи сумний настрій. Але мені це подобається. Я люблю в такий сонячний, теплий день поблукати по килиму з листя. Слухаю його шелест і намагаюсь здогадатись, що воно мені нашіптує — чи спогади про літо, чи мрії про відпочинок взимку.