# data[].attributes.attachment_link.description
A favela ( Portuguese pronunciation: ), Brazilian Portuguese for , is a low-income historically informal urban area in Brazil. The first favela, now known as Providência in the center of Rio de Janeiro, appeared in the late 19th century, built by soldiers who had nowhere to live following the Canudos War.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Viena miesto legenda byloja, kad kadaise, dar XX a. pradžioje, emigracija iš Lietuvos buvusi tokia smarki, kad žmonės iškeliaudavo ištisais kvartalais. Tiesa, ne vienas jų buvęs apmautas apsukrių kelionių organizatorių. „Į Ameriką" kraustytis susiruošusios šeimos, prisiklausiusios istorijų apie neribotas galimybes laukinio kapitalizmo valstijose, už visas santaupas, kartais (o gal ne taip ir retai) net skolintus pinigus, įsigydavo šipkortes, nuplukdindavusius jas... teisingai, į Ameriką - bet Pietų.

Kiek švelnesnė pasakojimo versija teigia, kad būtent žemiau pusiaujo lietuviai keliavo todėl, kad JAV dar 1908-aisiais kiek apribojo imigrantų srautus. Štai taip, anot legendos, Kauno Žaliakalnyje radosi apšnerkštas rajonėlis pavadinimu Brazilka. Neva visi jo gyventojai apleido ir taip varganus savo gyvenimus ir, geresnių patraukę ieškoti už Atlanto, atsidūrė Brazilijoje.

Bet ši miesto legenda nėra visiškai teisinga. Taip, tikėtina, kad žmonėms žodis „Amerika" užpildavo akis rožiniais dūmais, o ir skaičiai solidūs - statistika teigia, kad kas trečias smetoninės Lietuvos emigrantas apsistojo būtent Brazilijoje, bet Brazilkos vietovardžio kilmė greičiausiai kiek vėlesnė. Kiek tvirtesni įrodymai, sukaupti archyvuose, teigia, kad į šį ne paties estetiškiausio veido rajoną, gana skubriai iškilusį tiesiog plikuose laukuose, kraustėsi Pietų Amerikos kavos plantacijose nieko nepešę ir tėvynėn grįžę emigrantai. Beje, visai greta buvo ir panašaus likimo kvartalėlis pavadinimu Argentinka. Visgi giliau į archyvų stalčius įsirėžė būtent Brazilka, su savo „tėvyne" susijusi ne tik etimologiniu, bet ir urbanistiniu požiūriu.

Apie statybos ar gyvenimo kokybės normas bei visuotinius patogumus, žinoma, naujakuriams buvo galima tik sapnuoti - lygiai kaip prieš tai sapnavo apie lengvą ir saldų gyvenimą už Atlanto.

„Daug dar yra Kaune gatvių, kur ramiai ožkos žolę kapstinėja, kur varlės kurkia... Tokiom gatvėm vakare eidamas prisimeni kaimą ir jau nebetiki, kad Laisvės alėjoje pilna mūro namų. Kad Laisvės alėjoj naujų automobilių ir šviesių angliškų kostiumų paradas", - 1937-ųjų „Lietuvos žiniose", straipsnyje baugiu pavadinimu „Kam aš nužudžiau gražią moterį", rašė Jonas Ripka.

Grįžtančiuosius į Kauną pasitiko ūkininkas Sabaliauskas, įsteigęs Brazilka pramintą kvartalą. Jis padalino savo turimą žemę į mažesnius sklypelius ir leido nuomininkams juose statytis būstus.

„Namų namelių čia daugybė. Stačiame upės krante jie vos laikosi, kaip kregždžių lizdai tręšančioje pastogėje. Silpnai jie laikosi todėl, kad status kalnas nuolat slenka, kraipydamas silpnų pamatų namelius. „Brazilkoje" esantieji namai pastatyti iš senų rąstų, kiti - iš lentų, yra ir tokių, kurie sulipdyti iš plonyčių dėžių lentelių. Rodos, papūs smarkesnis vėjas, ir visi nameliai pakils į orą ir nutūps Neries vagoje", - „Lietuvos žinios" straipsnyje „Skurdas šaukiasi pagalbos, o latrai - sutvarkymo", teigė 1938-aisiais.

Nevertėtų nustebti išgirdus kvapnią legendą apie tai, kad būtent grįžtantys emigrantai į Lietuvą užvežė ir braziliškos kavos madą. Visgi tokie pasakojimai tiek pat tikri, kiek būrimas iš kavos tirščių. Bet faktas, kad Sabaliausko kaimo naujakuriai, sąmoningai ar ne, Žaliakalnyje elgėsi labai panašiai, kaip XIX a. pabaigoje į Rio de Žaneirą atvežti ir gyventi kur neturėję veteranai kareiviai, jau atrodo daug rimtesnis. Ir prieš daugiau nei amžių, ir šiandien favelos abiejose Brazilijose panašios - kvartalai plečiasi be didesnės tvarkos, statant naudojamos pačios netikėčiausios medžiagos, tvarką prižiūri nebūtinai tie, kuriems šį darbą patikėjo valstybė. Be to, tiek ten, tiek čia neturtingųjų statiniai nusėjo šlaitus.

Pabaigai - dar viena paini pietietiškųjų Žaliakalnio kvartalų detalė - čia pat vingiuojantis Limos takas. Painu iš pirmo žvilgsnio todėl, kad Peru niekuomet negarsėjo didele ar bent jau žymia lietuvių diaspora. Brazilija, Argentina, Urugvajus, pokariu - Kolumbija, Venesuela... iš kur ta Lima?

Atsakymas - visai čia pat, Žaliakalnyje. Būtent taip - „Lima" - buvo pavadintas vilnonių audinių fabrikas, įsteigtas 1937-aisiais. Tiesa, kol kas nepavyko atkapstyti jokių dokumentų, turinčių bent užuominų į tokio pavadinimo kilmę. Tai į „Limą" nuo kalno fabriko darbuotojus vedė takelis, kuris išsaugojo savo pavadinimą ir 8-ajame dešimtmetyje „Limai" tapus „Drobės" dalimi bei praradus savo tarpukariu sukurtą identitetą. Šiandien nei „Limos", nei „Drobės" nebelikę nė žymės - Jonavos gatvėje toje vietoje išaugo suomiškas prekybos centras. O Limos takas jau išasfaltuotas, ir tai - labiau išimtis, nei taisyklė, savo ritmu jau beveik šimtmetį gyvenančioje Brazilkoje. Neįtikėtina, bet vis dar greta mūrais ir kostiumais besipuikuojančios Laisvės alėjos.
Straipsnyje panaudotas „Lietuvos žinių" citatas radome Architektūros ir urbanistikos tyrimų centro tinklapyje www.autc.lt Artūro Bulotos nuotraukos

# data[].attributes.attachment_link.title
Legenda legendoje: kaip į Kauną importavo favelas

# data[].attributes.attachment_link.description
Viena miesto legenda byloja, kad kadaise, dar XX a. pradžioje, emigracija iš Lietuvos buvusi tokia smarki, kad žmonės iškeliaudavo ištisais kvartalais. Tiesa, ne vienas jų buvęs apmautas apsukrių kelionių organizatorių. „Į Ameriką" kraustytis susiruošusios šeimos, prisiklausiusios istorijų apie neribotas galimybes laukinio kapitalizmo valstijose, už visas santaupas, kartais (o gal ne taip ir retai) net skolintus pinigus, įsigydavo šipkortes, nuplukdindavusius jas...