# data[].attributes.body
Germaanlased olid Lõuna-Skandinaaviat ning Reini ja Visla vahelist Kesk-Euroopa ala asustanud indoeuroopa hõimud.
https://et.wikipedia.org/wiki/Germaanlased

# data[].attributes.body
Karl Suur oli Frangi riigi kuningas alates 768.aastast ja Rooma ehk Frangi keiser alates 800. aastast.
https://et.wikipedia.org/wiki/Karl_Suur

# data[].attributes.body
Karl Suur pani oma keisririigiga aluse kolmele hilisemale Euroopa suurriigile: Saksamaale, Prantsusmaale ja Itaaliale. Ta pidas end otseselt Rooma keisrite järeltulijaks ja nimetas end Rooma keisriks. Ta oli sõjaliselt äärmiselt edukas, liidendas Frangi riigiga nii Saksamaa, Põhja-Itaalia kui ka Lõuna-Prantsusmaa ning Madalmaad. Ainsana jäid tänase Prantsusmaa aladest tema riigiga ühendamata bretoonide maad. Karl Suur oli Pippin Lühikese poeg ja Ludwig Vaga isa.
https://et.wikipedia.org/wiki/Karl_Suur

# data[].attributes.body
Germaani hõimude suure rahvasterändamise hilisem laine liikus Skandinaaviast 600 ja 300 vahel eKr itta Läänemere vastaskaldale, liikudes vislat pidi Karpaatidesse. Tacituse ajal olid nendeks vähetuntud hõimud nagu heruskid, hermundurid ja katid.
https://et.wikipedia.org/wiki/Germaanlased

# data[].attributes.body
põhjagermaanlased: Skandinaavia hõimud; nende järglasteks on taanlased, rootslased, norralased
idagermaanlased: goodid, vandaalid, burgundid, herulid, rugid, gepiidid, tüüringid, alemannid jt
läänegermaanlased: langobardid, anglid, friisid, saksid, frangid, heruskid, teutoonid, kimbrid, bataavid, katid, sveebid ehk sueebid, semnoonid, hermunduurid, markomannid, kvaadid jt.

# data[].attributes.body
Karolingide keisririik (800–888) on historiograafiline mõiste, mida kasutatakse varakeskaegsel Frangi riigil Karolingide võimu all. Seda dünastiat nähakse Prantsusmaa ja Saksamaa asutajana ja selle algusaeg põhineb Karl Suure kroonimisel ning see lõpeb Karl Paksu surmaga. Olenevalt vaatenurgast võib seda keisririiki vaadata kui Frangi riigi hilist ajalugu või Prantsusmaa ja Saksa-Rooma riigi varajast ajalugu.
https://et.wikipedia.org/wiki/Karolingide_impeerium

# data[].attributes.headline
Karolingide keisririik oli jaotatud kolmeks

# data[].attributes.subject
Karolingide keisririik oli jaotatud kolmeks

# data[].attributes.body
Karolingide keisririik kattis Karl Suure surma ajal enamuse Lääne-Euroopat, nagu Rooma riik enne seda. Karolingide keisririik oli jagatud erinevate Karolingide dünastia liikmete vahel. Alates keisririigi loomisest olid need: kuningas Karl Neustrias, kuningas Ludwig Vaga Akvitaanias ja kuningas Pippin Itaalias. Pippin suri aastal 810, tema pärijaks sai vallaspoeg Bernhard ning Karl suri pärijateta aastal 811.
https://et.wikipedia.org/wiki/Karolingide_impeerium

# data[].attributes.body
William Vallutaja ehk William Sohilaps oli Normandia hertsog alates 1035 Guillaume II nime all, kes vôitis Hastingsi lahingus anglosakse ja tõusis 25. detsembril 1066 Inglismaa troonile William I nime all.

https://et.wikipedia.org/wiki/William_Vallutaja

# data[].attributes.body
Pärast Inglismaa lastetu kuninga Edward Usutunnistaja surma (1066) oli Inglise troonile kolm nõudlejat: William, Wessexi hertsog Harold Godwinson ja Norra kuningas Harald III Hardrada. Williami nõue tugines sellele, et tema vanatädi Emma oli viimase kuninga Edwardi ema ja Inglismaa kuninga Ethelred II teine abikaasa. William väitis ka, et Edward oli palju aastaid veetnud Normandias ajal, mil Inglismaa oli Taani kuninga poolt okupeeritud ja seda valitses Taani ja Norra kuningas Knud Suur, mistõttu Edward olevat ta nimetanud oma pärijaks, kui William teda 1052 Londonis külastas. Lisaks väitis William, et 1064 oli Harold oli talle truudust vandunud, kui William oli ta laevahukust päästnud.
https://et.wikipedia.org/wiki/William_Vallutaja

# data[].attributes.body
Harald III ja William tungisid oma sõjaväega Inglismaale. Saabus William, kes 14. oktoobril 1066 võitis Haroldit Hastingsi lahingus, milles Harold II ja suur osa anglo-saksi ülikuid hukkusid. Edward Usutunnistajal oli alaealine troonipärija Edgar Ætheling ja Haroldil mitu poega, kuid William krooniti 25. detsembril 1066 Inglismaa kuningaks, nii et ülejäänud trooninõudlejad pidid põgenema. 1077. aastal alustas Williami ja Matilda vanem poeg Robert Curthose edutut mässu Normandias, mille William maha surus. William teostas edukaid sõjaretki ka Walesi ja Šotimaa vastu ning lasi koostada Viimsepäevaraamatu, mis oli oma aja põhjalikem maksu- ja arveraamat. Normanni vallutuse ja Inglismaa üle kontrolli kehtestamise käigus, 1078. aastal ehitati ka Londonisse, Thamesi äärde Toweri kindluse White Toweri, mille järgi kogu loss on nimetatud. William I suri hobuse seljast kukkumisel saadud vigastuste tõttu.
https://et.wikipedia.org/wiki/William_Vallutaja

# data[].attributes.body
Henry II oli Inglismaa kuningas 1154–1189 ning Anjou krahv ja Normandia hertsog. Henry II pani aluse Plantagenet'i dünastiale. Henry II oli Inglismaa kuninga Henry I tütre Matilda, Anjou krahvinna ja Anjou krahvi Geoffroy V poeg.
https://et.wikipedia.org/wiki/Henry_II

# data[].attributes.body
Henry II valitsusajal muutus Inglismaa Euroopa üheks võimsamaks riigiks, jäädes alla vaid Friedrich Barbarossa Saksa-Rooma riigile. Henry käes oli peaaegu pool Prantsusmaad. Kui ta oleks suutnud endale haarata ka Toulouse'i krahvi alad, siis poleks Pariisis resideeriv Prantsusmaa kuningas ilmselt enam oma tiitlit väärinud. 1080ndate alguse paiku oli Henry II tervis märgatavalt halvenenud ning tema vastu olid mässama hakanud taaskord tema pojad.
https://et.wikipedia.org/wiki/Henry_II

# data[].attributes.body
John Maata oli Inglismaa kuningas, Iirimaa lord, Normandia ja Akvitaania hertsog ning Anjou krahv 27. mai 1199 – 19. oktoober 1216.
https://et.wikipedia.org/wiki/John_Maata

# data[].attributes.body
John tõusis troonile pärast vanema venna Richard I Lõvisüda surma 1199. aastal. 1202. aastal kuulutas Prantsusmaa kuningas Philippe II John Maata reeturvasalliks ja vallutas tema läänid Prantsusmaal. Philippe II suurendas oma domeeni alad Prantsusmaal kahekordseks, Normandia, Anjou, Bretagne jm Loire’i jõest põhja poole jäävate alade arvel. Nende alade kaotamisega lõppes ka Plantagenetide suurriik.
https://et.wikipedia.org/wiki/John_Maata

# data[].attributes.body
Canterbury peapiiskopi Hubert Walteri surma järel 13. juulil 1205 valis rühm munki tema järglaseks alamprior Reginaldi. Inglise piiskopid ei tunnustanud munkade valikut ja saatsid oma esindaja paavsti juurde. 11. detsembril 1205 peeti uued peapiiskopi valimised, mille alusel sai peapiiskopiks John de Gray, keda tunnustas ka Inglismaa kuningas John Maata. Paavst Innocentius III toetas munki, kuid kuulutas mõlemad valimised kehtetuks, ehkki kuningas pakkus paavstile 3000 marka, et ta tunnustaks Grayd peapiiskopina. Paavst kutsus Roomas viibivad Canterbury mungad kokku ja soovitas neil valida peapiiskopiks oma endise õpingukaaslase Stephen Langtoni, kes valiti ametisse ja pühitseti paavsti poolt 17. juunil 1207.
https://et.wikipedia.org/wiki/John_Maata

# data[].attributes.body
Paavst andis Prantsusmaa kuningale Philippe II Auguste'ile korralduse John ametist kõrvaldada. Flandria krahvid olid Prantsusmaa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest läänes ning ka Saksa kuninga vasallid vasallivaldustega Schelde jõest idas Saksa-Rooma riigi territooriumitel. Kui Philippe II ähvardas tungida Inglismaale, liikus Philippe II oma vasallidega Bretagne'i, Normandia, Burgundia ja Akvitaaniast Flandria krahvkonda, karistamaks invasioonitoetusest keeldunud Flandria krahvi. Philippe II liikus kuni Brugge linnani, kus kohtus oma invasioonilaevastikuga. Philippe II oli hakanud Dammes ehitama suurt laevastikku, et sellega Inglismaad vallutama minna. Kuid Inglismaa kuningas John Maata sai sellest teada ja otsustas anda ennetava löögi. 30. mail saabus 500-laevaline Inglise laevastik Dammesse, kus Prantsusmaal oli 1700 sõiduvalmis ja täieliku teemoonaga varustatud laeva, aga prantslaste põhivägi oli Genti linna piiramas ja laevastikku kaitses üksnes väike rühm mehi. Inglased ründasid viivitamatult ja vallutasid kogu laevastiku, sõitsid umbes 300 laevaga Inglismaale tagasi ja lasid enne sadakond laeva Zwini põhja, ummistades selle suudme, nii et Philippe ei saanud enam ülejäänud laevadega merele sõita ja pidi ka need maha jätma.

# data[].attributes.body
Dokument mis reguleeris kuninga ja suursaadike omavahelisi suhteid, piiras kuninga tegutsemisruumi, määras kindlaks aadlike, vaimulike ja linnade õiguseid.
https://www.slideshare.net/uhisgum/keskaegne-inglismaa

# data[].attributes.body
Henry III oli Inglismaa kuningas, Iirimaa isand ja Akvitaania hertsog 1216–1272. Kuna keskajal ei kasutatud kuninga nime järel numbrit, tundsid kaasaegsed teda Winchesteri Henryna. Henry III isa oli kuningas John Maata ja ema Angoulême'i Isabella, ta oli isa surma järel võimule saades 9-aastane, kuni 1227. aastani valitsesid tema eest sisuliselt regendid.
https://et.wikipedia.org/wiki/Henry_III

# data[].attributes.body
Rooma paavst Honorius III tunnustas Henry III-t Inglismaa kuningana ja saatis Inglismaale legaadina Guala Bicchieri, kes nõudis, et mässulised aadlikud tunnustaksid kuningana Henryt. Legaat kroonis Henry 16. oktoobril 1216 Inglise kuningaks. Paavst volitas legaati ekskommunitseerima igaüht, kes tunnustas Henry asemel Inglise kuningana Prantsusmaa kroonprintsi Louis'd. Paavst andis 19. jaanuaril 1217 Pembroke'i krahvile William Marshalile korralduse valmistada ette sõda Prantsusmaa kroonprintsi Louis' vastu. Legaadi abiga tunnustasid mässumeelsed aadlikud Henryt 11. septembril 1217 Inglise kuningana. Henry III võttis trooni populaarse 1. Pembroke'i krahvi William Marshali regendiameti ajal, aga Inglismaa, mille ta sai, oli ta isa ajal läbinud mitmeid drastilisi muutusi. Hoolimata pikast valitsusajast olid Henry III isiklikud saavutused nõrgad ja poliitilisel ning sõjaliselt oli ta ebaõnnestunud. Kuid Inglismaa edenes siiski majanduslikult ja Henry III ajal rajati Westminster, kuhu ta rajas oma valitsuse ning kuhu tekkis klooster Edward Usutunnistaja auks.
https://et.wikipedia.org/wiki/Henry_III

# data[].attributes.body
Saja-aastane sõda (1337–1453) oli konflikt Prantsusmaa kuningriigi ja Inglismaa kuningriigi vahel. Sõja ajendas Inglismaa kuninglike abielude tagajärjel kujunenud pretensioon Prantsusmaa trooni järele. Edward III arvates oli peale Kapetingide pealiini väljasuremist Prantsusmaal temal suurim õigus troonile, kuna tema ema Isabella oli Charles IV õde, mitte aga Valois' dünastial, mis tegelikult valitsema asus. Prantslased olid lähtunud Saali õigusest ja pannud troonile lähima meessoost sugulase, Edward taotles trooni aga Philippe IV tütrepojana.
https://et.wikipedia.org/wiki/Saja-aastane_s%C3%B5da

# data[].attributes.body
Aastal 1337 nõudis Prantsusmaa kuningas Philippe VI Akvitaaniat Akvitaania hertsogilt ja Inglismaa kuningalt Edward III-lt tagasi. Edward omakorda nõudis Prantsusmaa kuninga tiitlit, oma emapoolse vanaisa kuningas Philippe'i järglase õigustes. See päästis valla Saja-aastase sõja, milles nii Plantagenetid kui ka Valois'd nõudsid ülemvõimu Akvitaania üle Prantsusmaa kuningana. Võideldi ka tulutoova villatootmise pärast, millest kumbki pool loobuda ei tahtnud. Sõja esimene pool oli inglastele edukas, seda eelkõige tänu Inglise vibuküttidele, kes Prantsuse rüütlid juba kaugelt kahjutuks tegid. Sõjategevus algas uue hooga Inglismaa kuninga Henry V juhtimisel 1415. aastal, kui Agincourt`i lahingus õnnestus peamiselt pikkvibudega varustatud inglastel taas hävitavalt purustada prantsuse rüütlivägi ning neli aastat hiljem vallutasid inglased tema juhtimisel kogu Põhja-Prantsusmaa.
https://et.wikipedia.org/wiki/Saja-aastane_s%C3%B5da

# data[].attributes.body
Viikingid(normannid) olid Lääne-Euroopas Jüüti ja Skandinaavia poolsaart asustanud hõimud. Nende peamine tegevusala oli loomakasvatus ja kalandus. Kuid veel enam olid viikingid tuntud ohtlike mereröövlitena, kes tungisid kallale kaubalaevadele ja riisusid rannikualasid. Viikingite röövretked ulatusid Vahemerele ja jõgede kaudu ka Mustale merele. Kuna Põhjamaa kliimas ei kasvanud vili nii hästi kui lõuna pool ja tihti tuli ette viljaikaldusi ja nälga, olid laevadega röövretked viikingitele hädavajalikud.
https://miksike.ee/docs/elehed/3klass/6sihid/elutuba/3-6-10paev.htm

# data[].attributes.body
Gröönimaa avastati juhuslikult. Norralane Erik Punane, kes oli mõrva pärast oma kodumaalt sealsete tavade kohaselt 3 aastaks välja saadetud, asus elama Islandile. Kuid peatselt sunniti ta ka sealt lahkuma. Umbes 981 . a. sõitis Erik koos mõneteistkümne kaaslasega Islandilt lääne suunas. Jutud rääkisid, et seal olla nähtud mingit maad ja ka rändlindude parved suundusid sinna. Peatselt maabuski erik tundmatul maal. Seal küttis ta oma meestega mereloomi ja tuli kolme aasta pärast tagasi Islandile. ta jutustas, et oli leidnud asustamiseks soodsa maa. Tema sõnade järgi oli maa külmade põhjatuulet eest suhteliselt hästi kaitstud; seal oli varjatud fjorde ning suurepäraseid karjamaid. Saagad jutustavad, et Erik nimetas maa Roheliseks maaks - Gröönimaaks, et ümberasujaid ilusa nimega sinna meelitada. Ümberasujaid oli palju ja Erik asus teele 25 laevaga. Gröönimaale jõudsid pärale 14 laeva 500 asukaga, teised hukkusid jäämägede vahel või pöördusid tagasi. Asulad rajati Gröönimaa edelarannikule.Kolonistid tõid kaasa koduloomi, kuid tegelesid karjakasvatuse kõrvalt ka küttimise ja kalapüügiga.
https://miksike.ee/docs/elehed/3klass/6sihid/elutuba/3-6-10paev.htm

# data[].attributes.body
986 aastal sõitis norralane Björn Islandisse sugulastele külla. Seal sai ta teada, et need on Erik Punasega Gröönimaale läinud. Björn otsustas sugulastele järele sõita, ent ilm oli halb ja ta eksis teelt. Tuuled kandsid norralase Gröönimaast edelasse. Ühel päikesepaistelisel päeval nägi ta metsaga kaetud künklikku maad. Islandlaste jutustuse järgi oli teada, et Gröönimaal pole metsa, seepärast pööras Björn oma laeva põhja poole ning jõudiski peatselt Gröönimaale. Gröönimaa asukad tundsid suurt puudust puidu järele. Seetõttu huvitas neid Björni nähtud metsane maa. Erik punase poeg Leif ostis Bjarni laeva ning sõitis aastal 1000 koos kaaslastega seda maad otsima. Mõnepäevase sõidu järel jõudisid nad kivisele paljale rannikule, mis nimetati Kiviseks maaks, Hellulandiks. Edasi purjetades leiti madal valge liivarannaga maismaa, kus maabuti , mis sai nimeks Markland, Metsamaa. Sõideti mööda jõge üles ja jõuti järveni, mille kaldaid kattis suurepärane mets. Seal oli palju loomi ja järves kala. Järve läheduses nähti metsiku riisi põlde, metsast aga metsviinamarju. Seetõttu sai maa nimeks Vinland. Koht meeldis ja sinna ehitati talvitamiseks puumajad. Kevadel pöördus Erik karusnaha- ja viinamarjalaadungiga tagasi Gröönimaale. Vinlandi sõideti veel järgmistelgi kordadel, kuid hiljem algasid kokkupõrked indiaanlastega ning viikingid olid sunnitud oma Ameerika asunduse maha jätma. Ühendus Norra ja Islandiga muutus halvaks. Inimesed põdesid rahhiiti ja skorbuuti. Arvatakse, et viimased Gröönimaa asukad lahkusid pärast kariloomade kaotust Ameerikasse. Ameerikas segunesid nad põliselanikega.Kui Ameerika uuesti avastati, leiti Põhja-Ameerikast ka heledanahkseid ja blonde indiaanlasi.
https://miksike.ee/docs/elehed/3klass/6sihid/elutuba/3-6-10paev.htm

# data[].attributes.body
Kiievi-Vene oli varafeodaalne riik, mis asus tänapäeva Ukraina, Venemaa ja Valgevene maa-alal 9. sajandist 13. sajandi keskpaigani keskusega Kiievis.
https://et.wikipedia.org/wiki/Kiievi-Vene

# data[].attributes.body
Vana-Vene riigi esimene pealinn.

# data[].attributes.body
Kiievi-Vene riiki kujutatakse üldiselt idaslaavlaste riigina, ent vähemalt alguses, kui riigi keskus asus Loode- ja Põhja-Venemaal kaubateel varjaagide juurest kreeklasteni, Laadoga järve juures Aldeigoburgis, ei olnud see nii. Riigi rajasid tõenäoliselt Skandinaaviast pärit, ilmselt russide hõimu kuulunud varjaagidest ülikud ja nende kaaskond, esimesteks alamateks aga olid soomeugrilased. Proto-Novgorod, riigi oletatav keskus 862–882, asus soomeugrilaste asualal. Rjuriku ajal ei elanud riigis ilmselt arvestataval arvul slaavlasi, pigem oli tegu soomeugri riigiga.
https://et.wikipedia.org/wiki/Kiievi-Vene

# data[].attributes.body
Olukord muutus 882, mil uus valitseja Oleg vallutas lõunas kaubateel varjaagide juurest kreeklasteni asuva rikka kaubalinna Kiievi ja tegi sellest oma riigi keskuse. Nüüd asusid valitsejad ümber slaavi aladele, ehkki slaavistumine polnud ilmselt kiire. Viikingid säilitasid aastakümneid ülemkihis ülekaalu. Ka esimesed suurvürstid polnud slaavlased. Esimene slaavi nimega valitseja oli Svjatoslav, kuid temagi teod sarnanesid pigem berserki kui venelase omadega. Siiski saavutasid slaavlased arvulise ülekaalu tõttu viimaks ülemkihi sulamise nende sekka. Nad asusid ümber ka riigi põhjaaladele, esialgu rohkem linnadesse, kus sinnani olid ilmselt ülekaalus soomeugrilased.
https://et.wikipedia.org/wiki/Kiievi-Vene

# data[].attributes.body
Kiievi-Vene riigi tuumiku moodustasid Kiievi, Smolenski, Tšernigovi, Galiitsia ja Perejaslavlii vürstiriigid. Kiievi vürsti ülimuslikkust tunnistasid Rjurikovitšite dünastia teistesse harudesse kuulunud vürstid ning teda nimetati Kiievi suurvürstiks ehk Kiievi ja kogu Vene suurvürstiks. Kiievi vürst Oleg pani aluse Rjurikute dünastiale, mis valitses pika aja jooksul tänapäeva Venemaa, Ukraina ja Valgevene, niisiis slaavi aladel eksisteerinud vürstiriikides, millest tuntuimad olid Tšernigov, Perejaslavl, Polotsk, Rostov ja Ljubetš. Vladimir Suur tegi Kiievi-Vene riigi juhina sõjakäike Vjatkamaale, leedulaste, radimitšite ja bolgarite maadele. Sõjakäiguga 981. aastal Tšerveni ja Przemyśli, vallutas ta alad Poola kuningriigilt ning liitis Kiievi-Vene riigiga. Kaitseks Musta mere ääres asunud petšeneegide vastu ehitas kaitserajatised. Vladimir Suure, hiljem nimetatud Vladimir Püha ajal toimus ka Konstantinoopolist õigeusu vastuvõtmine.
https://et.wikipedia.org/wiki/Kiievi-Vene

# data[].attributes.body
1169. aastal vallutas Vladimiri-Suzdali vürst, kes nüüd nimetas end ise suurvürstiks, Kiievi. Endine pealinn rüüstati põhjalikult. Lõplikult lagunes Vana-Vene riik mongolite vallutuse käigus 13. sajandi esimesel poolel.

# data[].attributes.headline
Kiievi-Vene alad enne mongolite invasiooni 1220–1240

# data[].attributes.subject
Kiievi-Vene alad enne mongolite invasiooni 1220–1240

# data[].attributes.body
Muinasaja lõpul oli Eesti juba ühtlaselt asustatud. Tihedam asustus oli Kesk-Eestis ja viljakamatel aladel. Asustamata olid soised alad, kus olid kehvad põllumaad. Põlluharimine oli muinasaja lõpul tõusnud kõrgele järjele. Põllupidamises kasutati kolmeväljasüsteemi: ühel osal põllust kasvas suvivili, teisel osal talivili ja kolmas osa põllust oli kesa all. Ka karjakasvatus oli muinasaja lõpul oluline tegevusala. Kalapüügi ja küttimise osatähtsus vähenes, kuid ikkagi andis see elanikele olulist leivakõrvast. Mõnel pool tegeleti ka mesindusega. Mesi oli tähtis toiduaine, tollal ainus magusaine.
https://miksike.ee/docs/elehed/5klass/5eestimaa/5-5-6-2.htm

# data[].attributes.body
Eesti ala jagunes kihelkondadeks, mis koosnesid paljudest küladest. Kihelkondi oli muinasaja lõpus umbes 50. Igas kihelkonnas oli üks või ka mitu linnust - see oli tavaliselt mäekünkale või raskesti ligipääsetavale soosaarele ehitatud puust kindlus, kuhu vaenlaste rünnakute või röövretkede puhul pakku mindi. Paikades, kus polnud mäekünkaid, kuhjasid inimesed ise kõrge valli. Suured ja tugevad linnused olid näiteks Otepää, Varbola ja Lehola. Kihelkondade ja linnuste juhte nimetati vanemateks.
https://miksike.ee/docs/elehed/5klass/5eestimaa/5-5-6-2.htm

# data[].attributes.body
Eriti teravaks läksid liivlaste ja misjonäride vastuolud järgmise piiskopi Bertholdi ajal. Tema taotlusel kuulutas paavst välja ristisõja ja kohale saabusid ristisõdijad. Berthold hukkus esimeses lahingus liivlastega. Sõda laienes tunduvalt kolmanda piiskopi Alberti ajal 1199-1229. Albert alustas Saksamaal vägede kogumisega, Liivimaale saabunud, asutas ta 1201. aastal Riia linna ning tõi piiskopkonna keskuse Ükskülast Riiga.

# data[].attributes.body
1208. aastal tegid ristisõdijad Eestisse esimese sõjakäigu, mille ettekäändeks oli kunagine eestlaste röövitud kaubavoor. Järgnenud 20 aastat kestnud verine sõda näitab ühelt poolt ristisõdijate nõrkust, teiselt poolt aga eestlaste visa vastupanu. Muistse vabadusvõitluse suurimas lahingus, mis peeti 1217. a madisepäeval, ei osalenud kõik Eesti maakonnad, kuna liidud polnud püsivad.

# data[].attributes.body
Riia ristisõdijatest Eesti vallutamiseks ei piisanud. Seetõttu palus piiskop Albert abi Taani kuningas Valdemar ll-lt. Valdemar ll maabus 1219. aastal Tallinna kohal ja rajas pärast võidukat lahingut kohalikega sinna oma linnuse. Taani preestrid asusid kiiresti eestlasi ristima ja kuulutasid Põhja-Eesti oma valduseks.

# data[].attributes.body
1227. aastal vallutas ristisõdijate vägi Saaremaa ning suurem sõdimine Eesti pinnal sai selleks korraks läbi. Vallutajate võimustruktuuride korrastamine ja tugipunktide kindlustamine võttis aga veel aega. Eriti teravaks muutus Taani kuninga ja Riia ristisõdijate vahekord. Mõõgavennad ajasid taanlased Eestist minema ning asusid oma võimu kindlustamiseks läbi rääkima Saksa orduga.

# data[].attributes.body
Ristisõjad Läänemere idakaldal ei olnud aga sellega läbi. Pärast leppimist Taaniga asus Saksa ordu vallutama Kuramaad, mis õnnestus lõplikult alles 13. sajandi teisel poolel. Kaugemal lõunapool sõudis Saksa ordu samal ajal preislastega. Pärast Preisi- ja Kuramaa vallutamist sai ordu eesmärgiks leedulaste ristiusustamine. Vaatamata üle 100 aasta kestnud ponnistusele ei õnnestunud ordul Leedut vallutada. Leedu vürstid moodustasid oma riigi ja võtsid ristiusu iseseisvalt vastu alles 1386. aastal.

# data[].attributes.body
Vana-Liivimaa all mõistetakse tavaliselt poliitilis-territoriaalset üksust, mis eksisteeris 13.–16. sajandil ning hõlmas üldjoontes tänased Eesti ja Läti alad. Hilisem Liivimaa moodustus tema lõuna- ja kagupoolsetest aladest, lisaks tekkisid eraldi territooriumitena Kuramaa ja Eestimaa.
https://et.wikipedia.org/wiki/Vana-Liivimaa

# data[].attributes.body
Vana-Liivimaa hakkas kujunema 13. sajandi alguses, kui Mõõgavendade ordu ristisõdijad piiskop Alberti juhtimisel vallutasid enamiku Lätist ning Eesti. Lõplikult kujunesid Vana-Liivimaa piirid välja sajandi lõpuks, mil kõik balti hõimud peale leedulaste olid ristisõdijatele alistatud. Vana-Liivimaa jagunes mitmeks ilmalikuks võimkonnaks ehk härruseks. 13. sajandi keskpaigast kuni 1346. aastani eksisteeris 6 sellist ala:
Taanile kuuluv Eestimaa hertsogkond;
Saksa ordu Liivimaa haru valdused;
Riia peapiiskopkond ja kolm piiskopkonda:
Kuramaa,
Saare-Lääne ja
Tartu piiskopkond.
Pärast 1346. aastat liideti Taani valdused Liivimaa ordu valdustega ning keskaja teisel poolel olid territooriumi peamisteks poliitilisteks jõududeks:
Liivimaa ordu.
Riia peapiiskopkond ning Kuramaa, Saare-Lääne ja Tartu piiskopkond.
Peale härruste oli oluline roll ka nn kolmel suurel linnal: Riial, Tallinnal ja Tartul, mis kuulusid Hansa Liitu.
https://et.wikipedia.org/wiki/Vana-Liivimaa

# data[].attributes.body
Saksa ordu Liivimaa ordu valduste haldusjaotuse aluseks olid ordumaade jagunemine foogtkondadeks ja komtuurkondadeks, mille eesotsas olid komtuurid ja foogtid ehk ordukäsknikud. Tähtsust omasid ka ordulosside haldajad-ülemad, keda tavaliselt nimetati linnusekomtuurideks. Kokku olid orduvaldused 16. sajandiks jagatud 22 käskniku vahel, lisaks komtuuridele ja foogtidele olid ka ordumeistrile otse alluvad alad ning maamarssali valdused. Komtuuridele ja foogtidele allusid ordumõisad oma valitsejatega. Vasalle oli ordualal kuni 16. sajandini vähe, välja arvatud Põhja–Eestis, kus nende käes oli juba Taani ajast alates valdav osa maast.
https://et.wikipedia.org/wiki/Vana-Liivimaa

# data[].attributes.body
Riia peapiiskopkonna piiskopkonnad allusid kiriklikult Riia peapiiskopile ja selle vahendusel Rooma paavstile, ilmalikult oli Riia peapiiskop Saksa-Rooma keisri vasall ja kuulus seega Saksa riigivürstide hulka. Tartu, Saare-Lääne ja Kuramaa piiskopid oli ühtaegu nii ilmalikud kui ka vaimulikud võimukandjad.
https://et.wikipedia.org/wiki/Vana-Liivimaa

# data[].attributes.body
1343. aastal toimus keskaegse Eesti suurim ülestõus, mida selle alguse järgi nimetatakse Jüriöö ülestõusuks. Harju-, hiljem ka Lääne- ja Saaremaal tõusid eestlased üles ja tapsid kõik sakslased, kelle nad kätte said. Ülestõusu põhjuseks nimetatakse sakslaste rõhumist.

# data[].attributes.body
Ajaloos järgneb uusaja osa varauusaeg hiliskeskajale. Kuigi selle perioodi ajalised piirid on avatud vaidlusteks, hõlmab aega alates hilisest keskajast (u 1500) kuni revolutsioonide ajastu (u 1800) alguseni. Ülemaailmsest seisukohast oli varauusaja kõige tähtsamaks tunnuseks selle esmase üleilmastumise iseloom – toimus Ameerikate uurimine ja koloniseerimine ning püsivate kontaktide tekkimine varem eraldatud maailma osade vahel. Ajaloolised suurvõimud kaasati maailmakaubandusse.
https://et.wikipedia.org/wiki/Varauusaeg

# data[].attributes.body
Lääne-Euroopas sisaldab see ajastu reformatsiooni, Euroopa ususõdasid, avastuste ajastut ja Euroopa kolonialismi algust, tugevalt tsentraliseeritud valitsuste esilekerkimist, äratuntavate rahvusriikide algust, mis on tänapäeva riikide otsesed eellased, valgustusajastut ja tööstusliku pöörde esimese faasi teaduslikku edu. Läänemaailma kultuurilise ja poliitilise üleoleku tekkimist sel ajastul tuntakse suure lahknevusena. Varauusaega peetakse lõppenuks Prantsuse revolutsiooniga, Napoleoni sõdadega ja Saksa-Rooma riigi lõpetamisega Viini kongressil.
https://et.wikipedia.org/wiki/Varauusaeg

# data[].attributes.body
Varuusaja Euroopa poliitikas mängis olulist rolli veel üks suurvõim: Osomanite Türgi impeerium. Türklased purustasid 15.sajandi keskel Bütsantsi ning vallutasid 16. sajandi keskpaigaks terve Balkani poolsaare ning Ungari kuningriigi.
Teine tõusev Euroopa ääreala riik oli Moskva suurvürstiriik, mis allutas teised Vene vürstiriigid. Suurvürst Ivan lll väitis, et ta on Bütsantsi keisrite võimu pärija ning hakkas end niimetama Vene tsaariks. Novgorodi vallutamisega 1478. a laienes Moskva võim Vana-Liivimaa piirideni

# data[].attributes.body
Keskajal oli riigi keskvõim suhteliselt nõrk: kuningad pidid võimu jagama suursaadlike ning seaduslike esinduskogudega. Varauusajal tugevnes kuningavõim aga peaaegu kõigis riikides. Suurt osa selles mängis kasvav konkurents riikide vahel ning rohked sõjad.

# data[].attributes.body
Kuningad vältisid, et neil on vaja suuremat võimu, sest nemad tegutsevad riigi kui terviku huvides, samal ajal kui aadlikud, vaimulikud ja kaupmehed peavad silmas vaid oma isiklikke või oma seisuse huve. Ent kuningate kasvas võim pani paljusid inimesi muretsema. Hea ja vooruslik kuningas võis tõesti oma suurt võimu kasutada riigi edendamiseks, halb kuningas võis aga võimu oma isiklikes huvides kuritarvitada.

# data[].attributes.body
Oli ka mõtlejaid, kes leidsid, et vägivalla ja ebaõiguse kaotamiseks ei piisa valitseja harimisest, vaid vaja on hoopis tesitsugust elukorraldust. Inglise riigimees ja kirjanik Thomas More esitas nägemuse kujuteldaval Utoopia saarel asuvast riigist, kus puudub eraomand ning kõik inimesed töötavad võrdselt ühise eesmärgi nimel.