# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Un grupo de personas, en su mayoría hombres, hace cola para el 'Día del Trabajo en Amazon', en Fall River (Massachusetts, EE UU), en agosto de 2017. BRIAN SNYDER REUTERS

Los expertos de Amazon empezaron a construir en 2014 un sistema de inteligencia artificial para revisar el currículum de los postulantes de empleo. El objetivo era mecanizar la búsqueda de los mejores talentos. Esta herramienta, basándose en los archivos de los últimos 10 años de la compañía, aprendió que los hombres eran preferibles y empezó a discriminar a las mujeres, tal y como han informado fuentes de Amazon a Reuters. Tras conocer el error, la compañía ha decidido prescindir de este sistema.

La herramienta puntuaba a los candidatos de una a cinco estrellas, al igual que los clientes pueden calificar cualquier producto en la página web de la compañía. "Era como el Santo Grial, todo el mundo lo quería", ha explicado a la misma agencia uno de los empleados a Amazon. "Querían que fuera un sistema en el que introducías 100 currículums y seleccionara a los cinco mejores para contratarlos", ha afirmado.

Pero en 2015 la compañía se dio cuenta de que esta herramienta discriminaba a las mujeres candidatas a los empleos de desarrollador de software y otros puestos técnicos en la compañía. En su lugar, prefería contratar a hombres. "Esto es lo que ocurre cuando entrenas a un sistema con unos datos que piensas que no están sesgados pero que realmente lo están", explica Nerea Luis Mingueza, estudiante de doctorado en Inteligencia Artificial y fundadora de T3chfest, un evento tecnológico en la Univerisidad Carlos III de Madrid.

El sistema de Amazon penalizó a las postulantes cuyos currículums incluían la palabra "mujeres". Por ejemplo, a una chica que explicaba que había sido "capitana de un club de ajedrez de mujeres". También discriminó a graduadas de dos universidades para chicas, según Reuters.

La inteligencia artificial había sido entrenada con los perfiles de los solicitantes de empleo de los últimos 10 años. La mayoría de postulantes en esa década, y por tanto de personas contratadas, eran hombres. "Si ves que el sistema siempre está clasificando hombres como mejores, tienes que preguntarte el por qué. No tienes que pensar que lo está haciendo bien", afirma Luis.

Cuando la compañía se dio cuenta del error, editó los programas para que dejaran de discriminar a las mujeres. Pero, según las fuentes consultadas por Reuters, eso no era una garantía de que el sistema no volvería a fallar o a ser injusto a la hora de clasificar a los candidatos. Por ello, los ejecutivos perdieron la esperanza en el proyecto y la compañía de Seattle acabó por abandonar el proyecto.

Una trabajadora de Amazon, durante una pasada protesta laboral. Álvaro García

Los reclutadores de Amazon tuvieron en cuenta las recomendaciones del sistema para contratar a nuevos trabajadores pero nunca confiaron únicamente en esas clasificaciones, según las mismas fuentes. Sin embargo, Amazon ha explicado que la herramienta "nunca fue utilizada por los reclutadores de la compañía para evaluar a los candidatos". La compañía no ha entrado a valorar si los responsables de recursos humanos tuvieron en cuenta de alguna manera las recomendaciones generadas por el sistema.

Brecha de género

Las principales empresas tecnológicas de los EE UU aún tienen que reducir la brecha de género en la contratación, que suele ser más pronunciada entre el personal técnico. Cristina Aranda, encargada de preventa e innovación en Intelygenz y cofundadora de MujeresTech, señala que en este caso "nadie se ha parado a pensar en que los hombres se expresan de forma diferente a las mujeres". Según explica, hay chicas que padecen el síndrome del impostor: "Fue formulado por una psicóloga y consiste en no creerse capacitada para realizar determinadas tareas y en atribuir los logros a agentes externos y no a ellas mismas".

La automatización en almacenes y en el comercio electrónico ha sido clave para Amazon a la hora de afianzar su dominio en el mercado. Cada vez más empresas intentan automatizar partes del proceso de contratación. Es el caso de grandes compañías como Hilton Worldwide Holdings Inc y Goldman Sachs Group Inc. Cerca del 55% de los gerentes de recursos humanos de Estados Unidos consideran que la inteligencia artificial será usada de forma habitual en su trabajo en los próximos cinco años, según una encuesta realizada en 2017 por la firma de software de talentos CareerBuilder.

Las expertas consultadas coinciden en que la inteligencia artificial puede ser útil para los reclutadores como apoyo para aplicar un primer filtro. "Trabaja muy bien con datos y realiza una tarea que a los humanos nos cansa mucho", sostiene Luis. Además, estos sistemas pueden evitar los sesgos de un humano, según subraya Ana de Prado, ingeniera y manager de equipo de inteligencia artificial de Terminus 7. Para evitar el error, De Prado considera que el algoritmo no debería haber tenido en cuenta la variable sexo de la persona: "Ya hay sistemas de reclutamiento en los que no es necesario incluir fotografías, la edad o incluso el nombre de los postulantes".

Muchos especialistas llevan años denunciando que la inteligencia artificial no solo no evita el error humano derivado de sus prejuicios, sino que puede empeorar la discriminación y refuerza muchos estereotipos. También ha habido casos en los que un sistema ha discriminado a personas por razones de raza o incluso de orientación sexual. "Por ejemplo con los sistemas de computer vision [visión artificial] ha habido problemas para detectar a la gente negra porque han sido entrenados con gente blanca", afirma Luis. Para ella, además de un análisis exhaustivo de casos como el de Amazon, es primordial la formación en diversidad y la inclusión de mujeres en los equipos que diseñan los sistemas.

# data[].attributes.attachment_link.title
Amazon prescinde de una inteligencia artificial de reclutamiento por discriminar a las mujeres

# data[].attributes.attachment_link.description
Los expertos de Amazon empezaron a construir en 2014 un sistema de inteligencia artificial para revisar el currículum de los postulantes de empleo. El objetivo era mecanizar la búsqueda de los mejores talentos.

# data[].attributes.headline
La brecha salarial es mayor en las ocupaciones más masculinizadas

# data[].attributes.subject
La brecha salarial es mayor en las ocupaciones más masculinizadas

# data[].attributes.body
Júlia Sacrest

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Cuatro camareros, dos mujeres y dos hombres, en un bar de Sevilla Paco Puentes

La brecha salarial aumenta en las ocupaciones donde los hombres son una mayoría clara. En estos casos, las mujeres cobran un 14,7% menos de media por hora trabajada. En cambio, baja bastante, cuando hay paridad. Se queda en el 8,4%, es decir, disminuye, pero la brecha no se cierra, sigue ahí, según un estudio de la Fundación BBVA y del Instituto Valenciano de Investigaciones Económicas (IVIE). Entre ambos casos, se sitúan las ocupaciones feminizadas. En estas situaciones, la mujeres perciben unas remuneraciones un 11,1% inferiores.

Al medir la brecha salarial por hora, la diferencia entre las remuneraciones segregadas por sexo se reduce. El dato bruto del sueldo anual muestra que las mujeres cobran un 22,3% menos, según los datos de la encuesta de estructura salarial de 2014, los últimos disponibles y los que sirven de base en esta investigación.

Esta diferencia bruta de más del 22% en la renta salarial anual se explica por varios motivos que no tienen por qué significar una discriminación legal - pagar menos por hora a una mujer que a un hombre por el mismo trabajo es ilegal- o al menos no lo es de forma muy evidente. Hay factores que influyen como el número de horas trabajadas: muchas más mujeres que hombres tienen empleos de jornada parcial.

Otro factor es precisamente el de las profesiones y las ocupaciones masculinizadas, ya que hay casos en que los propios convenios colectivos generan situaciones que suponen discriminaciones de facto. Un ejemplo habitual es el de varios convenios provinciales de limpieza en el que las categorías de limpiador (trabajo realizado mayoritariamente por mujeres) tienen retribuciones más bajas que los de limpiacristales o los de conductores.

A la hora de definir qué es una profesión masculizada, los investigadores de este estudio toman aquellas en las que los hombres representan el 65% del colectivo. En esta definición encajan, directores ejecutivos, profesionales de nuevas teconologías, mecánicos, pintores, albañiles y obreros, técnicos y supervisores de ingeniería, conductores, electricistas...

La situación se invierte cuando se habla de un trabajo feminizado, entre los que están sanitarios, maestros y profesores, administrativos, recepcionistas, dependientas, cuidadoras. La paridad, ningún sexo supone más del 60% ni menos del 40%, se alcanza en bibliotecas, especialista en organización en el sector público y privado, profesionales de la cultura o contables y empleados de finanzas.

"Para lograr disminuir e incluso erradicar las diferencias salariales entre sexos, sería recomendable, entro otras medidas, reducir al máximo la segregación de género que presentan las ocupaciones en la economía", analiza el estudio. La primera que pide para erradicarlo es "diseñar políticas educativas en todas las etapas para que fomenten la igualdad de género, y orienten a las personas hacia su carrera profesional y futura ocupación en base a sus capacidades y no por el género con el que se identifican en la sociedad".

Los resultados a los que llegan los investigadores del IVIE y la Fundación BBVA suponen un indicio más que apunta en la dirección de que hombres y mujeres no perciben la misma remuneración por un trabajo de igual valor, una de las reivindicaciones del movimiento feminista. Refinar los datos hasta el punto de lograr un resultado incontestable sobre esto es casi imposible con la información existente. No obstante, hay otras investigaciones que también apuntan en esa dirección. Una de las más recientes la dirigió el profesor de Economía José Ignacio Conde-Ruiz, que evidenciaba que las mujeres cobran un 12,7% menos a la hora en "tareas similares".

# data[].attributes.attachment_link.title
La brecha salarial es mayor en las ocupaciones más masculinizadas

# data[].attributes.attachment_link.description
La brecha salarial aumenta en las ocupaciones donde los hombres son una mayoría clara. En estos casos, las mujeres cobran un 14,7% menos de media por hora trabajada. En cambio, baja bastante, cuando hay paridad.

# data[].attributes.headline
Las feministas valencianas, a los partidos

# data[].attributes.subject
Las feministas valencianas, a los partidos

# data[].attributes.body
Marta Garcia

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lectura del manifiesto feminista en Valencia. Mònica Torres

Asociaciones feministas de Valencia han advertido este miércoles, ante las próximas elecciones autonómicas y municipales de mayo, que "se verá quién hace política basura y trafica" con los derechos de las mujeres porque "no hay término medio: o se defiende una sociedad igualitaria o se está con el machismo más rancio y criminal". Representantes de organizaciones feministas de Valencia han leído un manifiesto suscrito por más de 100 organizaciones, en el que se suman a la manifestación del próximo día 15 de enero ante el Parlamento andaluz por los derechos de las mujeres.

Mar Vicent, de XATEBA asociación contra la violencia de género de Xàtiva ha señalado que las mujeres están "hartas" de que se les reconozcan derechos como si fueran privilegios. "Estamos llenas de rabia porque somos conscientes de que más allá del ruido y la traca que están metiendo, sigue habiendo mujeres maltratadas, asesinadas, violadas, agredidas y abusadas. Mientras se hace política basura y se trafica con leyes que están pensadas para nuestra protección y nuestra defensa", ha recriminado.

"Estamos muy despiertas, tanto que hemos detectado con toda claridad a quienes se visten con piel de cordero aunque sean más bien lobo, a quienes se ponen lazos violetas, guardan minutos de silencio y se hacen sitio en la pancarta y luego pretenden trivializar, ninguneando un fenómeno tan vergonzoso injusto y cruel como es la violencia machista contra las mujeres", ha resaltado.

La periodista Rosa Solbes ha sido la encargada de leer el manifiesto, que se ha presentado de forma simultánea en 27 localidades de España. A partir de ahora se podrán adherir todas las asociaciones sociales, sindicatos y partidos políticos que lo deseen. En el texto se advierte de que VOX quiere mantener a las mujeres "calladas, en casa, con la pata quebrada" y que hay que dejar claro que en "este retroceso de derechos" que quiere imponer la "derecha envalentonada, tendrá idéntica responsabilidad cualquier partido que se apoye en esta formación y haga concesiones a sus pretensiones, como tristemente se está evidenciado en Andalucía por parte del PP y CS". "No vamos a callar. Ni un paso atrás", ha destacado Solbes.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las feministas valencianas, a los partidos: "Veremos quién trafica con los derechos de las mujeres"

# data[].attributes.attachment_link.description
Asociaciones feministas de Valencia han advertido este miércoles, ante las próximas elecciones autonómicas y municipales de mayo, que "se verá quién hace política basura y trafica" con los derechos de las mujeres porque "no hay término medio: o se defiende una sociedad igualitaria o se está con el machismo más rancio y criminal".

# data[].attributes.headline
Multa a Iberia per demanar proves d'embaràs a l'hora de contractar dones.

# data[].attributes.subject
Multa a Iberia per demanar proves d'embaràs a l'hora de contractar dones.

# data[].attributes.body
Jordi Romero

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La Conselleria de Treball de Balears ha posat una multa de 25.000 euros a Iberia per discriminació de gènere, després de detectar en un control que l'aerolínia demanava a les dones aspirants a hostesses que es fessin un test d'embaràs a l'hora de contractar-les. La infracció ha estat qualificada de "molt greu".

Les xarxes s'ha omplert de crítiques a la companyia, que s'ha defensat a través de Twitter al·legant que demanen la prova per no posar en risc la salud de les dones i dels nadons.

Hola. La finalidad del examen pasada la selección es no poner en riesgo salud de un bebé o una futura madre.
Saludos.
- Iberia (@Iberia) 9 de juliol de 2017

Fonts de l'aerolínia han dit que deixaran de demanar la prova i que seran les mateixes aspirants les que podran decidir si la presenten o no.

# data[].attributes.attachment_link.title
Multa a Iberia per demanar proves d'embaràs a l'hora de contractar dones

# data[].attributes.attachment_link.description
La Conselleria de Treball de Balears ha posat una multa de 25.000 euros a Iberia per discriminació de gènere, després de detectar en un control que l'aerolínia demanava a les dones aspirants a hostesses que es fessin un test d'embaràs a l'hora de contractar-les. La infracció ha estat qualificada de "molt greu".

# data[].attributes.headline
Les dones no podran anar soles a la Supercopa italiana a l’Aràbia Saudita

# data[].attributes.subject
Les dones no podran anar soles a la Supercopa italiana a l’Aràbia Saudita

# data[].attributes.body
Gerard Carré

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aficionades de l'Al Hilal, el primer dia en què l'Aràbia Saudita les va permetre anar a un estadi. ALI AL-ARIFI AFP/Getty Images

Un estadi pràcticament reservat per a homes. Això és el que han trobat els aficionats que han intentat comprar una entrada per a la Supercopa d'Itàlia que jugaran la Juventus i el Milan el 16 de gener a Jiddah, a l'Aràbia Saudita. La modalitat de la venda d'entrades, que discrimina les dones, ha generat polèmica, esportiva i diplomàtica. Tot l'espectre polític italià s'ha expressat en bloc en la mateixa línia, condemnant la decisió de la Sèrie A, organitzadora del partit, de traslladar el partit al país àrab sota aquestes condicions i alguns aficionats i activistes han demanat fins i tot que se suspengui.

L'escàndol va començar quan la Lliga italiana de futbol va enviar dimecres un comunicat explicant el funcionament per adquirir els bitllets. Les entrades, que es van posar el mateix dia a la venda, es divideixen en dues categories: els sectors assenyalats com a singles, reservats per als homes, són els més propers a la gespa i tenen més bona visibilitat; i els sectors de família, que són per a homes i dones i estan situats a les graderies superiors de l'estadi, on la visibilitat és més reduïda. Les autoritats locals van decidir aplicar la norma que regeix al país àrab per als esdeveniments esportius: les dones poden ocupar només aquests espais i si van acompanyades de germans, pares o qualsevol altra figura masculina, mentre que la resta de l'estadi queda exclusivament reservat als homes.

En conèixer que les dones no podrien anar soles a l'estadi Rei Abdullah de Jiddah, els titulars dels mitjans i els comentaris dels polítics es van desfermar. "Una vergonya absoluta", "Venen els nostres valors per diners", van ser les idees més repetides dijous a la premsa.

El ministre de l'Interior, Matteo Salvini, va ser un dels més taxatius: "Que la Supercopa italiana es jugui en un país islàmic on les dones no poden anar a l'estadi si no van acompanyades d'un home és una tristesa, un fàstic. Jo aquest partit no el miro", va escriure al matí a Facebook, i va afegir: "On són les feministes italianes i les Boldrini de torn? Jo un futur similar a Itàlia per a les nostres filles no el vull", citant la diputada i expresidenta de la Cambra dels Diputats i popular per la seva defensa dels drets de les dones, Laura Boldrini, que també havia reprovat el trasllat del partit a Twitter: "Però és una broma o què? Que els senyors del futbol venguin els drets dels partits però que no comerciïn amb els de les dones".

El president de la Lliga, Gaetano Micciché, va intervenir a la tarda, davant de l'allau de crítiques per intentar aportar calma, tot i que sense gaire èxit. Va explicar a través d'una llarga nota que les dones podran anar soles a l'estadi "i serà una primera vegada històrica". I va afegir: "Cada canvi requereix temps, paciència i voluntat de confrontació amb mons distants. Fins a l'any passat les dones no podien assistir a cap esdeveniment esportiu i des de fa mesos han accedit a amplis sectors de l'estadi, on han començat a anar amb entusiasme, i nosaltres estem treballant perquè en les properes edicions que juguem en aquest país puguin accedir a tots els seients de l'estadi".

Però la veritat és que la discriminació continua assegurada i les dones no podran triar seient. Els millors llocs continuen reservats als homes.

Micciché va justificar també l'elecció de la polèmica seu del partit: "La decisió de portar el futbol a zones que difereixen per cultura i per tipologia de Govern no és una decisió només italiana. L'esport necessita platees globals per créixer". I continua: "Anem a disputar una competició oficial a un país que té les seves pròpies lleis sedimentades des de fa anys, on les tradicions locals imposen vincles que no es poden canviar d'un dia per l'altre".

# data[].attributes.attachment_link.title
Les dones no podran anar soles a la Supercopa italiana a l'Aràbia Saudita

# data[].attributes.attachment_link.description
Un estadi pràcticament reservat per a homes. Això és el que han trobat els aficionats que han intentat comprar una entrada per a la Supercopa d'Itàlia que jugaran la Juventus i el Milan el 16 de gener a Jiddah, a l'Aràbia Saudita. La modalitat de la venda d'entrades, que discrimina les dones, ha generat polèmica, esportiva i diplomàtica.

# data[].attributes.headline
Una empresa d'olis de Còrdova paga endarreriments només als treballadors masculins

# data[].attributes.subject
Una empresa d'olis de Còrdova paga endarreriments només als treballadors masculins

# data[].attributes.body
Martí Juncà

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El sindicat Comissions Obreres (CCOO) ha denunciat l'empresa d'olis Aceites y Energía Santamaría de Lucena, a Còrdova, per discriminació per raó de gènere perquè no va abonar endarreriments a les seves treballadores al·legant que al conveni "es parla de treballadors i no treballadores".

Segons el sindicat, hi ha tres dones que no han rebut les mensualitats que l'empresa els deu des de l'1 de gener del 2017 -quan el conveni es va publicar al 'Butlletí Oficial de la Província' (BOP)- fins al desembre del mateix any.

La secretària de Dones de CCOO a Còrdova, Mar Ávalos, ha explicat que al desembre del 2017 es va firmar un nou conveni col·lectiu amb les indústries del sector de l'oli amb una vigència que va des del gener del 2015 fins al desembre del 2019, de tal manera que les pujades salarials començaven l'any 2017. El conveni establia que, de cara al 2017, s'implementaria una pujada salarial de l'1,5%, a cobrar amb efecte retroactiu a partir de l'1 de gener del mateix any.

Els endarreriments en qüestió s'havien d'haver abonat un mes després de la publicació del conveni del BOP. De fet, els homes que treballaven de l'empresa sí que van rebre aquests pagaments, però no les dones, que fins a data d'avui no els han cobrat.

Per a Ávalos, aquesta situació és un clar exemple de discriminació per raó de sexe i lamenta que "a aquestes altures encara hi ha empreses i empresaris que creuen que els homes tenen més drets que les dones pel simple fet de ser homes". A més, ha remarcat que no es tractava d'una qüestió econòmica perquè, de fet, les dones són una minoria dins l'empresa. CCOO indica que és un tema de discriminació a les dones.

Per la seva banda, la Real Academia Española (RAE) ha assenyalat al seu compte de Twitter que "en castellà, com en moltes altres llengües, el gènere que s'utilitza per referir-se a col·lectius mixtos és el masculí". I afegeix: "Només en cas que la menció explícita d'ambdós gèneres sigui un factor rellevant pel que fa al missatge (cosa que normalment no passa), els desdoblaments són innecessaris des d'un punt de vista lingüístic".

La RAE ha conclòs les piulades escrivint que "potser la insistència d'afirmar que el masculí genèric invisibilitza la dona comporta que es produeixin aquestes lamentables confusions".

# data[].attributes.attachment_link.title
Una empresa d'olis de Còrdova paga endarreriments només als treballadors masculins

# data[].attributes.attachment_link.description
El sindicat Comissions Obreres (CCOO) ha denunciat l'empresa d'olis Aceites y Energía Santamaría de Lucena, a Còrdova, per discriminació per raó de gènere perquè no va abonar endarreriments a les seves treballadores al·legant que al conveni "es parla de treballadors i no treballadores".

# data[].attributes.headline
Los envasadores cobrarán igual que los mozos de almacén

# data[].attributes.subject
Los envasadores cobrarán igual que los mozos de almacén

# data[].attributes.body
Arnau Vila

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mujeres trabajando en una cooperativa de envasado de alcachofas en Marinaleda (Sevilla). Julian Rojas

Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas. Son 350 envasadoras empleadas en una comercializadora de productos agrícolas de El Ejido (Almería), Acrena SAT, y acaban de ganar una batalla contra la discriminación laboral por razón de sexo. Un juez ha condenado a la empresa para la que trabajan a que les pague exactamente el mismo sueldo que cobran los 50 mozos (todos hombres) empleados también en el almacén. La sentencia considera que las ocupaciones de las dos categorías son "prácticamente" idénticas aunque se llamen de distinta forma.

La definición sobre papel del trabajo de los mozos lo describe como una tarea que requiere "predominantemente esfuerzos musculares". Pero la realidad es que, desde que el transporte de las cargas se ha mecanizado con carretillas automotoras, esos esfuerzos ni son definitivos ni son muy superiores a los que realizan las envasadoras. Pero ellas cobran por hora de trabajo 27 céntimos menos (6,77 y 6,50 euros, respectivamente). La diferencia es del 4,2%, lejos del 13% de brecha salarial media en España, según datos de FEDEA. Pero no es una cuestión de dinero.

La denuncia de CSIF

"Cobramos unos 25 o 30 euros menos al mes, que no es tanto. Lo que nos molesta es que no nos consideren igual cuando hacemos tanto esfuerzo como ellos y soportamos más estrés y presión psicológica", explica Rocío Viciana, trabajadora de Acrena y delegada de CSIF, el sindicato que ha acompañado a las mujeres en todo el proceso judicial.

Empleadas de la empresa Acrena de Almería que han ganado la sentencia. De izquierda a derecha: Matilde Medina, Mª Mar Manzano, Rocío Viciana y Dulce Grancho. imagen cedida

La sentencia detalla cómo las envasadoras primero llevan a los palés la mercancía, luego unos y otras montan las cajas para el posterior envasado. Son ellas quienes cargan con las sandías para meterlas en las cajas: "En una jornada de trabajo, una envasadora puede mover hasta 4.000 kilos de sandía" y mover cajas de pepino que llegan a pesar hasta 18 kilos, según el fallo del Juzgado de lo Social 1 de Almería.

Cuando se ausenta un mozo, la tarea la asume una envasadora. Tanto unos como otras se encargan de la limpieza de las instalaciones. El magistrado Diego Zafra concluye que "en la práctica las mujeres hacen más funciones que los hombres". Y ese esfuerzo mayor, "no solo no se ve recompensado a efectos económicos sino que además se les remunera por debajo del salario abonado a los mozos-hombres".

Cambio en el convenio

La empresa denunciada argumentó ante el juez que los salarios que paga son los que estipula el convenio actual, el de manipulado y envasado de frutas, hortalizas y flores de Almería. Ese acuerdo establece sueldos distintos para las dos categorías, aunque la sentencia recuerda que, antes de aplicar el convenio, la propia empresa había reconocido y abonado el mismo sueldo a toda su plantilla entre 2012 y mediados de 2016 hasta que dio marcha atrás.

La sentencia les obliga a igualar los salarios desde el pasado noviembre, aunque Acrena SAT ha recurrido el fallo, según CSIF. Los representantes de la empresa han rechazado hablar con este periódico. El sindicato considera que este nuevo fallo condicionará la negociación del nuevo convenio del sector, cuya vigencia expiró el pasado 21 de agosto, y que afecta a 26.000 empleados en Almería, de las que más de 20.000 son mujeres envasadoras.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las envasadoras cobrarán igual que los mozos de almacén

# data[].attributes.attachment_link.description
Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas.

# data[].attributes.body
Sergi Port

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Com totes les curses, la dels Gaudí té una graella de sortida: la Festa de Candidats i Candidates, en què l'Acadèmia del Cinema Català presenta totes les pel·lícules de les quals sortiran els nominats de les 22 categories que s'anunciaran l'11 de desembre. Una foto de família de la producció anual on gairebé hi són tots, o gairebé; només falten, com de costum, les pel·lícules de Mediapro, que no s'inscriuen en els premis des que la nominació de Camino a millor film europeu va enfrontar Jaume Roures amb l'Acadèmia.

Sigui com sigui, l'acte celebrat ahir a l'Antiga Fàbrica Estrella Damm serveix per fer un primer balanç de la temporada i treure'n algunes conclusions, com ara l'augment significatiu de pel·lícules dirigides o codirigides per dones. Si el 2016 hi havia 18 produccions (21%) i el 2017 n'hi havia 15 (23%), enguany n'hi ha 23 (30%), un creixement notable que apuntala el camí cap a la igualtat del cinema català. En aquest sentit, cal dir que els Gaudí van per davant del sector: l'any passat el palmarès va ser paritari i la meitat dels premis es van lliurar a dones.

Aquesta edició dels Gaudí també constata una pujada a 58 títols de la producció catalana, que es recupera de la caiguda a 48 títols del 2017, la xifra més baixa dels últims temps; l'increment es deu principalment a l'augment de pel·lícules de llengua no catalana, que passen de 13 a 26. La recuperació no es limita a la ficció, sinó que afecta també el documental, que puja de 9 a 10 títols, als quals hauríem de sumar els 13 inscrits que no han passat el filtre del comitè de selecció. Són bones notícies, però no per tirar coets: l'any que ve començaran a deixar-se notar la falta de la taxa audiovisual i la paràlisi del sector provocada a principis d'any per la inestabilitat política i la falta de govern.

Més dades. El català cau com a llengua original passant de 21 a 14 títols entre llargs, telefilms i curts; també cau l'anglès, que passa de 10 a 7 títols, però el castellà creix dels 24 als 45 títols. La categoria de millor pel·lícula dels Gaudí, la dels films en versió original catalana, reuneix tan sols 7 títols, igualant el rècord negatiu del 2016. Es fan poques pel·lícules en llengua original catalana, però la collita és bona i variada: autors consagrats com Marc Recha ( La vida lliure ), cinema experimental ( Penèlope, d'Eva Vila) i debuts prometedors com la revelació indie Jean-François i el sentit de la vida, de Sergi Portabella, i Yo la busco, de Sara Gutiérrez Galve.

Entre Trapé i Lacuesta

La gran favorita de la categoria és el drama indie Les distàncies, d'Elena Trapé, premiada en un Festival de Màlaga que en el passat ja va beneir Estiu 1993, 10.000 km i La propera pell. Els Gaudí es perfilen, doncs, com una pugna entre el film de Trapé i Entre dos aguas, d'Isaki Lacuesta, flamant guanyador de l'última Concha d'Or. El retorn de Lacuesta és el rival a batre en la categoria de film en llengua no catalana, on també lluitaran per les nominacions el Superlópez, de Javi Ruiz, els debuts de Celia Rico ( Viaje al cuarto de una madre ) i Meritxell Colell ( Con el viento ), el drama de Jaime Rosales Petra i les taquilleres El pacto, d'Oriol Paulo, i El fotógrafo de Mauthausen, de Mar Targarona.

En la categoria documental destaquen Petitet, de Carles Bosch, i Comandant Arian, d'Alba Sotorra; també ha acabat aquí Trinta lumes, aclamat debut de Diana Toucedo, que es mou entre la realitat i la ficció. Però no hi serà Idrissa, el nou treball dels directors de Ciutat morta que es presenta la setmana que ve a L'Alternativa, perquè l'estrena comercial no arribarà fins al 2019.

A priori, les nominacions més disputades seran direcció (a Lacuesta i Trapé segurament els plantarà cara el Bayona de Jurassic World 2 ), actor (Eduard Fernández, José Sacristán i Sergi López són nominables) i actriu, en què Bárbara Lennie, Anna Castillo i Alexandra Jiménez parteixen com a favorites. Però tot això són especulacions. Ara per ara, l'única certesa de la gala del 27 de gener és el nom del mestre de cerimònies, el Mag Lari, una original i valenta aposta de l'Acadèmia, sobretot pel risc que comporta: l'última gala d'autor va ser la de Rossy de Palma.

# data[].attributes.attachment_link.description
Com totes les curses, la dels Gaudí té una graella de sortida: la Festa de Candidats i Candidates, en què l'Acadèmia del Cinema Català presenta totes les pel·lícules de les quals sortiran els nominats de les 22 categories que s'anunciaran l'11 de desembre.

# data[].attributes.headline
El Gobierno elegirá a mujeres frente a hombres a igualdad de currículo para puestos de investigación

# data[].attributes.subject
El Gobierno elegirá a mujeres frente a hombres a igualdad de currículo para puestos de investigación

# data[].attributes.body
Meritxell Corcoy

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Luchar por la igualdad y romper el techo de cristal en el mundo científico, tecnológico, de innovación y universitario. Este es el principal objetivo del recién constituido Observatorio 'Mujeres, Ciencia e Innovación para la Igualdad de Género (OMCI), que fue aprobado por el Consejo de Ministros el pasado 23 de noviembre a propuesta del Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades.

El fin de este organismo es el de "combatir cualquier discriminación por razón de sexo, garantizar la igualdad de oportunidades y aumentar la presencia de las mujeres en todos los ámbitos de la investigación, la innovación y la Universidad".

Según ha afirmado este jueves en rueda de prensa la secretaria de Estado de Universidades, Investigación, Desarrollo e Innovación y presidenta del OMCI, Ángeles Heras, se trata de "conseguir la igualdad en todo el sistema de I+D+I". El organismo está compuesto por nueve ministerios y se reunirá al menos dos veces al año con carácter ordinario. Ya, el próximo 11 de febrero se presentarán los primeros resultados del informe 'Científicas en Datos' de 2017.

Según ha explicado Heras, "en la antigua Secretaría de Estado de Investigación había una unidad de Mujer y Ciencia que se ocupaba de los asuntos de género. En este gobierno consideramos importante aumentar las políticas de género para conseguir la igualdad en todo el sistema de I+D+I". Queremos, añade la presidenta, seguir promoviendo estas políticas en todo el sector de I+D+I.

No existen datos de mujeres innovadoras, ha explicado Heras, y los que hay están muy repartidos y no se están contabilizando bien. Por ello, algunas de las medidas que se quieren impulsar son las de hacer el seguimiento de todas las actividades, fomentar la participación de las mujeres en la ciencia, tecnología e innovación y seguir impulsando las políticas de igualdad en las mujeres que ya son innovadoras: "Tenemos que conseguir romper el techo de cristal. Debemos actuar en los tribunales de selección y ser vigilantes para que se cumpla la Ley de Igualdad. Hay que promover que los tribunales, a igualdad de currículum, tengan en cuenta el género".

Conciliación familiar y laboral

Además, ha hecho hincapié en dos aspectos fundamentales de las medidas que se van a llevar a cabo en este Observatorio: en la conciliación familiar y laboral. Esto es, que en las convocatorias de proyectos de investigación y contratos de investigación se tenga el cuenta tiempo de maternidad y cuidado de los hijos pequeños: " Nuestro país necesita científicos y científicas padres y madres, por lo que debemos impulsar políticas y actuaciones que consideren el tiempo de la maternidad y cuidado de los hijos en el curriculum de esas investigadoras y que no les cause perjuicios". También promoverán que las niñas se interesen por estas ramas. "Si en el futuro queremos una sociedad lo más igualitaria posible y un país de conocimiento, necesitamos vocaciones científicas en las niñas jóvene s".

Con respecto a este punto, recientemente, el Ministerio de Ciencia mostró en una nota de prensa los datos de las estadísticas de resultados del alumnado universitario, elaborada por la Subdirección General de Coordinación y Seguimiento Universitario del Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades. En ellos se mostraban que las mujeres, en general, obtienen mejores resultados en su paso por la universidad que los hombres: mejores tasas de rendimiento, éxito y evaluación, notas medias y tasas de idoneidad y graduación. Sin embargo, según expone la nota, "hay una concentración importante de estudiantes mujeres en las carreras de artes y humanidades, ciencias sociales y jurídicas, y ciencias de la salud. Su presencia es mucho menor en las carreras relacionadas con las ingenierías".

Tanto en las universidades como Organismos Públicos de Investigación (OPIs) existe una importante desigualdad de género. Según ha informado Heras, sólo el 21% de las cátedras de la universidad están ocupadas por mujeres (según datos del curso 2016/2017) y sólo existe un 25% de profesoras de investigación. Otros datos ponen también en evidencia estas desigualdades: entre el personal de investigador de ingeniería y tecnología hay un 24% de mujeres y un 36% en el área de las Ciencia Naturales en los OPIs.

Del mismo modo, y según datos presentados anteriormente sobre actividades de I+D del INE, en España en 2016, las mujeres representaban en 2016 el 40,4% del total del empleo en investigación y desarrollo y un 39,1% del total del personal investigador. También, y durante el curso 2016-2017 la mayor parte del alumnado universitario de Grado eran mujeres (54,67%), sin embargo al pasar a estudios de doctorado disminuye (49,67%). Además, su tasa de empleo al ingresar en el mercado de trabajo es menor que la de los hombres.

En su primera reunión inicial, el Observatorio ha acordado iniciar actuaciones inmediatas para conciliar la vida familiar y profesional en los centros de investigación y actualizar los criterios de las convocatorias y las normativas de los OPIs y universidades. Otras de las acciones que se van a impulsar, según ha informado el Ministerio de Ciencia, son: incorporar criterios sensibles al género en la formación del personal investigador y en la evaluación del rendimiento científico; mejorar los criterios de la composición de las comisiones de evaluación de ayudas a la I+D+i con objeto de evitar posibles sesgos de género en sus criterios de selección; promover la igualdad de género en equipos e instituciones y poner en marcha un plan de formación dirigido a la alta dirección y mandos intermedios de los centros públicos de investigación y de sus órganos de gobierno.

Forman parte del Observatorio, entre otros miembros, la delegada del Gobierno para Violencia de Género, la presidenta del Consejo Superior de Investigaciones Científicas (CSIC), la directora del Instituto de la Mujer, el subsecretario del Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades, el secretario general de Coordinación de Política Científica, el secretario general de Universidades, la directora general de I+D+i, el director general del Centro para el Desarrollo Tecnológico Industrial (CDTI) y el director de la Agencia Estatal de Investigación.

# data[].attributes.attachment_link.title
El Gobierno elegirá a mujeres frente a hombres a igualdad de currículo para puestos de investigación

# data[].attributes.attachment_link.description
Luchar por la igualdad y romper el techo de cristal en el mundo científico, tecnológico, de innovación y universitario. Este es el principal objetivo del recién constituido Observatorio 'Mujeres, Ciencia e Innovación para la Igualdad de Género (OMCI), que fue aprobado por el Consejo de Ministros el pasado 23 de noviembre a propuesta del Ministerio de Ciencia, Innovación y Universidades.

# data[].attributes.headline
Alerta als directius de l'APD contra la desigualtat

# data[].attributes.subject
Alerta als directius de l'APD contra la desigualtat

# data[].attributes.body
Isaac Blàzquez

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Barcelona va ser ahir el centre del debat de les elits empresarials espanyoles. Al voltant de 2.500 directius convocats per l' Associació per al Progrés de la Direcció ( APD) van reafirmar sense embuts el seu paper en el creixement econòmic i van reconèixer la seva responsabilitat en el futur de tots. "Ser directiu és una altra manera de ser empresari&rdquor;, va resumir el president de l'APD, Rafael Miranda, com a preàmbul de debats en els quals van destacar les amenaces a la posició privilegiada d'aquells que decideixen, però també les noves oportunitats. Entre els nuvolots, la inestabilitat política i l'augment de les desigualtats. Entre les oportunitats, la irrupció de la intel·ligència artificial (IA) i el tractament massiu de dades ('big data').
Va ser el catedràtic d'Economia Antón Costas el que va apel·lar a l'ètica per conscienciar que l'estabilitat institucional depèn de la lluita contra la desigualtat, també al si de les empreses: "Les economies de mercat ja no poden funcionar sense un contracte social (entre classes) i una millor distribució d'excedents. La desigualtat és un dissolvent d'aquest contracte&rdquor;, va alertar Costas. Per Miranda, "les empreses només seran capaces de redistribuir la riquesa si són capaços de crear-ne&rdquor;. Després del preludi centrat en la consciència i la responsabilitat de les empreses en uns moments en què els més jutjats són els polítics, el debat va transmutar cap a qüestions que inquieten els directius, bàsicament la intel·ligència artificial i el 'big data'. Francisco Román, president de Vodafone, va apel·lar a la importància d'afrontar el futur amb confiança, que és necessària per confiar les dades privades a favor de nous i millors serveis per part de les empreses. "El més important en el món d'internet és la generació de confiança&rdquor;, va assegurar Román. I no obstant, aquesta confiança no arriba als ciutadans.
Fernando Vives, president de Garrigues, va recordar que el 65% dels europeus consideren que internet no és segur, que més del 50% veuen més desavantatges que avantatges en el 'big data' i que 8 de cada 10 senten que no tenen control sobre la seva informació personal.
Malgrat aquest dibuix de la realitat, Pilar López, presidenta de Microsoft Espanya, va recordar que per moltes suspicàcies que es mantinguin la realitat arrossega i resistir-se al canvi tecnològic no té sentit. La directiva va al·ludir a un altre gran motor del canvi, la intel·ligència artificial. "La Xina ha decidit invertir 150.000 milions de dòlars en IA en 15 anys&rdquor;, va recordar, i aquesta aposta no pot ser menyspreada. Malgrat això, el 65% de les empreses tenen un pla pilot en IA, però només el 20% utilitzen alguna aplicació d'aquest tipus.
Mentre els 2.500 directius de l'APD reflexionaven sobre 'big data' i l'IA al Fòrum de Barcelona, a l'altre costat de la ciutat, a l'IESE, altres directius del sector sanitari analitzaven els reptes per a la seva activitat. I el 'big data' tornava a estar en bona part del debat. I les inversions, ja que sense elles sembla difícil reformar el sistema sanitari. I sense noves tecnologies les empreses no seran competitives i no podran contribuir a reduir les desigualtats. Els reptes continuen oberts.

# data[].attributes.attachment_link.title
Alerta als directius de l'APD contra la desigualtat

# data[].attributes.attachment_link.description
Barcelona va ser ahir el centre del debat de les elits empresarials espanyoles. Al voltant de 2.500 directius convocats per l' Associació per al Progrés de la Direcció ( APD) van reafirmar sense embuts el seu paper en el creixement econòmic i van reconèixer la seva responsabilitat en el futur de tots.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mujeres trabajando en una cooperativa de envasado de alcachofas en Marinaleda (Sevilla). Julian Rojas

Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas. Son 350 envasadoras empleadas en una comercializadora de productos agrícolas de El Ejido (Almería), Acrena SAT, y acaban de ganar una batalla contra la discriminación laboral por razón de sexo. Un juez ha condenado a la empresa para la que trabajan a que les pague exactamente el mismo sueldo que cobran los 50 mozos (todos hombres) empleados también en el almacén. La sentencia considera que las ocupaciones de las dos categorías son "prácticamente" idénticas aunque se llamen de distinta forma.

La definición sobre papel del trabajo de los mozos lo describe como una tarea que requiere "predominantemente esfuerzos musculares". Pero la realidad es que, desde que el transporte de las cargas se ha mecanizado con carretillas automotoras, esos esfuerzos ni son definitivos ni son muy superiores a los que realizan las envasadoras. Pero ellas cobran por hora de trabajo 27 céntimos menos (6,77 y 6,50 euros, respectivamente). La diferencia es del 4,2%, lejos del 13% de brecha salarial media en España, según datos de FEDEA. Pero no es una cuestión de dinero.

La denuncia de CSIF

"Cobramos unos 25 o 30 euros menos al mes, que no es tanto. Lo que nos molesta es que no nos consideren igual cuando hacemos tanto esfuerzo como ellos y soportamos más estrés y presión psicológica", explica Rocío Viciana, trabajadora de Acrena y delegada de CSIF, el sindicato que ha acompañado a las mujeres en todo el proceso judicial.

Empleadas de la empresa Acrena de Almería que han ganado la sentencia. De izquierda a derecha: Matilde Medina, Mª Mar Manzano, Rocío Viciana y Dulce Grancho. imagen cedida

La sentencia detalla cómo las envasadoras primero llevan a los palés la mercancía, luego unos y otras montan las cajas para el posterior envasado. Son ellas quienes cargan con las sandías para meterlas en las cajas: "En una jornada de trabajo, una envasadora puede mover hasta 4.000 kilos de sandía" y mover cajas de pepino que llegan a pesar hasta 18 kilos, según el fallo del Juzgado de lo Social 1 de Almería.

Cuando se ausenta un mozo, la tarea la asume una envasadora. Tanto unos como otras se encargan de la limpieza de las instalaciones. El magistrado Diego Zafra concluye que "en la práctica las mujeres hacen más funciones que los hombres". Y ese esfuerzo mayor, "no solo no se ve recompensado a efectos económicos sino que además se les remunera por debajo del salario abonado a los mozos-hombres".

Cambio en el convenio

La empresa denunciada argumentó ante el juez que los salarios que paga son los que estipula el convenio actual, el de manipulado y envasado de frutas, hortalizas y flores de Almería. Ese acuerdo establece sueldos distintos para las dos categorías, aunque la sentencia recuerda que, antes de aplicar el convenio, la propia empresa había reconocido y abonado el mismo sueldo a toda su plantilla entre 2012 y mediados de 2016 hasta que dio marcha atrás.

La sentencia les obliga a igualar los salarios desde el pasado noviembre, aunque Acrena SAT ha recurrido el fallo, según CSIF. Los representantes de la empresa han rechazado hablar con este periódico. El sindicato considera que este nuevo fallo condicionará la negociación del nuevo convenio del sector, cuya vigencia expiró el pasado 21 de agosto, y que afecta a 26.000 empleados en Almería, de las que más de 20.000 son mujeres envasadoras.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las envasadoras cobrarán igual que los mozos de almacén

# data[].attributes.attachment_link.description
Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mujeres trabajando en una cooperativa de envasado de alcachofas en Marinaleda (Sevilla). Julian Rojas

Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas. Son 350 envasadoras empleadas en una comercializadora de productos agrícolas de El Ejido (Almería), Acrena SAT, y acaban de ganar una batalla contra la discriminación laboral por razón de sexo. Un juez ha condenado a la empresa para la que trabajan a que les pague exactamente el mismo sueldo que cobran los 50 mozos (todos hombres) empleados también en el almacén. La sentencia considera que las ocupaciones de las dos categorías son "prácticamente" idénticas aunque se llamen de distinta forma.

La definición sobre papel del trabajo de los mozos lo describe como una tarea que requiere "predominantemente esfuerzos musculares". Pero la realidad es que, desde que el transporte de las cargas se ha mecanizado con carretillas automotoras, esos esfuerzos ni son definitivos ni son muy superiores a los que realizan las envasadoras. Pero ellas cobran por hora de trabajo 27 céntimos menos (6,77 y 6,50 euros, respectivamente). La diferencia es del 4,2%, lejos del 13% de brecha salarial media en España, según datos de FEDEA. Pero no es una cuestión de dinero.

La denuncia de CSIF

"Cobramos unos 25 o 30 euros menos al mes, que no es tanto. Lo que nos molesta es que no nos consideren igual cuando hacemos tanto esfuerzo como ellos y soportamos más estrés y presión psicológica", explica Rocío Viciana, trabajadora de Acrena y delegada de CSIF, el sindicato que ha acompañado a las mujeres en todo el proceso judicial.

Empleadas de la empresa Acrena de Almería que han ganado la sentencia. De izquierda a derecha: Matilde Medina, Mª Mar Manzano, Rocío Viciana y Dulce Grancho. imagen cedida

La sentencia detalla cómo las envasadoras primero llevan a los palés la mercancía, luego unos y otras montan las cajas para el posterior envasado. Son ellas quienes cargan con las sandías para meterlas en las cajas: "En una jornada de trabajo, una envasadora puede mover hasta 4.000 kilos de sandía" y mover cajas de pepino que llegan a pesar hasta 18 kilos, según el fallo del Juzgado de lo Social 1 de Almería.

Cuando se ausenta un mozo, la tarea la asume una envasadora. Tanto unos como otras se encargan de la limpieza de las instalaciones. El magistrado Diego Zafra concluye que "en la práctica las mujeres hacen más funciones que los hombres". Y ese esfuerzo mayor, "no solo no se ve recompensado a efectos económicos sino que además se les remunera por debajo del salario abonado a los mozos-hombres".

Cambio en el convenio

La empresa denunciada argumentó ante el juez que los salarios que paga son los que estipula el convenio actual, el de manipulado y envasado de frutas, hortalizas y flores de Almería. Ese acuerdo establece sueldos distintos para las dos categorías, aunque la sentencia recuerda que, antes de aplicar el convenio, la propia empresa había reconocido y abonado el mismo sueldo a toda su plantilla entre 2012 y mediados de 2016 hasta que dio marcha atrás.

La sentencia les obliga a igualar los salarios desde el pasado noviembre, aunque Acrena SAT ha recurrido el fallo, según CSIF. Los representantes de la empresa han rechazado hablar con este periódico. El sindicato considera que este nuevo fallo condicionará la negociación del nuevo convenio del sector, cuya vigencia expiró el pasado 21 de agosto, y que afecta a 26.000 empleados en Almería, de las que más de 20.000 son mujeres envasadoras.

# data[].attributes.attachment_link.title
Las envasadoras cobrarán igual que los mozos de almacén

# data[].attributes.attachment_link.description
Todos (ellos y ellas) entran y salen al mismo tiempo, tras ocho horas de trabajo manual. Hay mucha tarea por delante ahora que llega la Navidad. Ellas montan las cajas que acabarán en los supermercados con pepinos, tomates o sandías en la montadora, kilos y kilos de frutas y hortalizas variadas.

# data[].attributes.headline
Desigualtat laboral de gènere en els parlaments europeus

# data[].attributes.subject
Desigualtat laboral de gènere en els parlaments europeus

# data[].attributes.body
Arnau Herrero

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jaime García

Cuatro de cada diez diputados del Congreso español son mujeres, una cifra que coloca a España como el tercer país de la Unión Europea (UE) con mayor presencia femenina en los escaños de la cámara baja.

Son datos recogidos por el informe de 2018 de Igualdad de Género de la Comisión Europea (CE), que señala que, en el camino hacia la paridad en este sector, al 40,6 % de mujeres diputadas en España solo le superan el 46,1 % que registra Suecia y el 42 % de Finlandia.

En este sentido, España se coloca por delante de países como Bélgica (38,7 %), Dinamarca (37,4 %) u Holanda (35,3 %), y mucho más avanzada que los que se sitúan a la cola de la UE: Hungría (10,1 %) y Malta (14,5 %).

Con un 35,7 % de ministras en el Ejecutivo de Mariano Rajoy, España está también a la cabeza en Europa y ha mejorado frente al 28,6 % de la anterior legislatura, aunque aún está lejos de la igualdad absoluta en las carteras ministeriales de Francia o de la mayor cantidad de ministras que registra Suecia.

Respecto a la proporción de mujeres en las juntas directivas de las empresas más grandes cuya composición es pública, España se queda en una de cada cinco (22 %) y no alcanza la media de la UE (25,3 %), y se queda relegada frente al liderazgo de Francia (43,4 %) y los países nórdicos.

En el ámbito laboral, la tasa de empleo de las mujeres en España fue del 59,9 % en el tercer trimestre de 2017 frente al 71,8 % de los hombres, una diferencia similar a la que se registró en la UE (66,6 % frente a 78,1 %).

Respecto a la brecha salarial, España registró una diferencia de 14,2 % entre el sueldo por hora medio que reciben hombres y mujeres, una estadística en la que ha mejorado en los últimos años y cuya cota es inferior a la media europea (16,2 %).

Sin embargo, España registra la mayor diferencia entre la proporción de mujeres y de hombres que tienen derecho a una pensión, una disparidad de 27,2 puntos porcentuales en 2017 que cuadruplica la media europea (5,7 puntos).

# data[].attributes.attachment_link.title
España, tercer país de la UE con mayor proporción de mujeres en su Parlamento

# data[].attributes.attachment_link.description
Cuatro de cada diez diputados del Congreso español son mujeres, una cifra que coloca a España como el tercer país de la Unión Europea (UE) con mayor presencia femenina en los escaños de la cámara baja.

# data[].attributes.headline
A Islàndia ja és il·legal la diferència salarial entre homes i dones.

# data[].attributes.subject
A Islàndia ja és il·legal la diferència salarial entre homes i dones.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Segons el diari independent d'Oslo Dagasavisen, pròxim al govern noruec, la recent resolució del parlament d'aquest país introduint el servei militar obligatori femení, significarà ben poca cosa, en el que fa referència a la discriminació de la dona. No obstant, és un pas més en el camí de la igualtat de drets i deures d'ambdós sexes.

D'una altra banda, la Federació de Sindicats de Noruega (LO) ha pres una nova resolució, en idèntic sentit, amb l'elecció de Gerd Kristiansen per l'important càrrec de secretària general d'aquesta organització. Per a ella, el més important en la igualtat de sexes passa necessàriament per una major implicació de la dona en la vida laboral.

Ara fa dos anys, des d'una posició molt menys important que l'actual, va saltar a les pàgines dels diaris, per haver assegurat que moltes dones tenien un entusiasme histèric per la gimnàstica, i que preferien anar a la cafeteria a parlar, enlloc d'anar a treballar. També va dir que les mares amb fills petits sovint s'amagaven darrera de la maternitat, a fi de no haver d'entrar en el món laboral.

Gerd Kristiansen va afegir que després del període de lactància hauria de ser natural que els homes i les dones compartissin la custodia dels fills. L'any 1972 el 46% de les dones que treballaven ho feien a mitja jornada, i en l'actualitat ha baixat al 40'%, degut en part a un sistema laboral que, assegurava Kristiansen, conduïa al fracàs.

Cal tenir en compte que les idees de Kristiansen formaven, i continuen formant part d'un concepte global: Si es volia mantenir la sostenibilitat de l'Estat del Benestar, i el seu nivell actual de prestacions socials, homes i dones hi tenen de col·laborar, treballant plenament. La pràctica de quedar-se a casa per cuitar als fills conduïa a conseqüències negatives, per l'economia en general, i per les dones en particular. Recordà que ara s'havia d'aconseguir una vella exigència: per idèntic treball, homes i dones han de tenir la mateixa remuneració. En l'actualitat, per poder cobrir els serveis de la Seguretat Social, s'ha d'acudir a gran número de treballadors procedents de la immigració, una solució que molts consideren problemàtica.

Aquesta és la causa per la qual la nova secretaria general de la Federació LO donarà prioritat a la política d'incorporació de la dona al món laboral, i per la que treballarà a fi que la diferència de sexes no impliqui cap classe de desigualtat. Ha recordat al mateix temps a les dones un fet que creu que moltes obliden: al quedar-se a casa, s'exposen a greus problemes, entre ells la pèrdua de bona part de la futura jubilació.

La seva reflexió va més enllà: descansem sobre una cultura basada en la mitja jornada laboral. No oblidem que el 50% de les parelles acaba amb la separació. I els hi pregunta: Com queda la dona, quan l'home la deixa? Ell s'ha anat forjat una posició laboral i una plataforma econòmica sòlida, mentre que vosaltres estàveu a casa, cuidant els fills. Afegeix: "L'argument sobre l'instint maternal s'ha convertit en un obstacle per la igualtat entre homes i dones".

Paral·lelament al debat obert sobre aquesta qüestió, el Parlament noruec commemorà el centenari de l'aprovació de la llei que donava el dret de vot a les dones. La personalitat més rellevant d'aquell, i altres actes que van tenir lloc, fou Gro Harlem Brundtland, a qui recentment la Generalitat de Catalunya concedí el XXV Premi Internacional Catalunya 2013. Se la denomina correntment "mare noruega", per la seva trajectòria política en general, i per la constant lluita contra la discriminació per motiu de sexe. L'any 1981 Gro Harlem Brundland fou la primera dona de Noruega en ocupar la presidència del govern d'aquest país, càrrec que repetí en tres legislatures.

En aquells moments, no podia faltar el seu comentari, referent al programa que ha presentat Gerd Kristiansen, de la Federació LO: "Es tracta d'una oferta, no d'una imposició. S'aplicaria de manera liberal i amplia, oberta a diverses opcions, a nivell personal i general. Les dones hem tingut de lluitar per cada pas endavant que s'ha fet. Ara, homes i dones hem de treballar junts, en defensa de la igualtat de sexes. Aquesta batalla continua!", va ser el seu missatge de la jornada.

# data[].attributes.attachment_link.title
El paper que juga la dona en la igualtat de sexes a Noruega

# data[].attributes.attachment_link.description
Segons el diari independent d'Oslo Dagasavisen, pròxim al govern noruec, la recent resolució del parlament d'aquest país introduint el servei militar obligatori femení, significarà ben poca cosa, en el que fa referència a la discriminació de la dona. No obstant, és un pas més en el camí de la igualtat de drets i deures d'ambdós sexes.

# data[].attributes.headline
El Congrés tramita una llei que obliga a fixar quotes femenines als consells d'administració.

# data[].attributes.subject
El Congrés tramita una llei que obliga a fixar quotes femenines als consells d'administració.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ACN Madrid.-El ple del Congrés dels Diputats ha aprovat amb el suport de tots els grups tramitar una proposició de llei del Grup Socialista que, entre d'altres, obliga les empreses a fixar quotes femenines en els consells d'administració i que preveu sancions per a qui ho incompleixi. Per tant, el plenari ha donat el primer pas per tirar endavant la Llei d'Igualtat Laboral entre homes i dones. La vicepresidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, ha afirmat que l'executiu la tramitarà per la via d'urgència per tal d'escurçar la tramitació. La llei també preveu permisos de paternitat de sis setmanes per al cònjuge.

La llei que començarà a tramitar-se en el Congrés preveu un seguit de mesures i recull drets i deures de persones físiques i jurídiques (tant públiques com privades) i estableix mesures destinades a eliminar i corregir en l'àmbit de l'ocupació pública i privada de tota forma de discriminació per raó de sexe. Una de les propostes més destacades és la de fixar quotes femenines en els consells d'administració per garantir la presència de dones. Aquesta "composició equilibrada" afectaria tant empreses públiques com privades i s'aplicaria als consells d'administració de les societats obligades a presentar comptes de pèrdues i guanys. El text preveu que aquest principi es compleixi l'any 2023. Les infraccions d'aquesta i d'altres mesures oscil·larien entre 60 i 50.000 euros per als casos més greus. Entre d'altres mesures, el Grup Socialista defensa permisos de paternitat de sis setmanes per a l'altre progenitor, amplia els supòsits d'acomiadament nul als pares que estiguin de permís i a les víctimes de violència de gènere i promou la igualtat en el cas de reduccions de jornada. Un cop aprovada la presa en consideració, començarà la tramitació de la proposició de llei i serà quan la resta de grups podran fer les seves propostes. Per això, tots els grups s'han compromès ara a no impedir aquesta tramitació però han anunciat que aportaran canvis i novetats al text del PSOE. Per exemple, des de Cs, Patricia Reyes, ha recordat que el seu partit ha impulsat una Llei d'igualtat, conciliació i suport a les famílies que consideren que és "més àmplia" però que, tanmateix, no s'oposen a la tramitació de la del Grup Socialista. Des el PP també han defensat el sí perquè creuen "en la igualtat en majúscules i sense etiquetes". Tramitació per la via d'urgència Des del Congrés, aquest matí la vicepresidenta del govern espanyol, Carmen Calvo, ha garantit que l'executiu tramitarà per la via d'urgència la Llei d'Igualtat Laboral entre homes i dones que el ple ha pres en consideració. Calvo també ha anunciat que el govern espanyol impulsarà juntament amb una dotzena de països europeus una directiva que obligui el repartiment de poder entre homes i dones als conselles d'administració de les empreses.

# data[].attributes.attachment_link.title
El Congrés tramita una llei que obliga a fixar quotes femenines als consells d'administració

# data[].attributes.attachment_link.description
ACN Madrid.-El ple del Congrés dels Diputats ha aprovat amb el suport de tots els grups tramitar una proposició de llei del Grup Socialista que, entre d'altres, obliga les empreses a fixar quotes femenines en els consells d'administració i que preveu sancions per a qui ho incompleixi.

# data[].attributes.body
Generalitat

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El Departament de Treball, Afers Socials i Famílies ha presentat els resultats de l'estudi "La situació de desigualtat salarial a Catalunya entre homes i dones", el primer que elabora la Generalitat de Catalunya a través de l'Observatori del Treball i Model Productiu.

La principal conclusió de l'estudi, elaborat amb les darreres dades disponibles (relatives a l'any 2014), és que, de mitjana, les dones guanyen en termes anuals un 26% menys que els homes, la bretxa salarial més alta des de 2008.Aquest percentatge s'apuja fins el 42,6% quan s'analitzen les franges salarials més baixes, ja que les desigualtats no són uniformes en tots els nivells salarials. L'estudi posa també de manifest que el salari mitjà anual masculí es va situar en els 27.477 euros, mentre que el femení va ser 7.123 euros inferior, en concret 20.324 euros.

La desigualtat entre homes i dones en l'àmbit del treball es manifesta en la infravaloració de les feines realitzades principalment per dones, en l'escassa presència de dones en llocs de lideratge i decisió, en les dificultats per conciliar vida personal, familiar i laboral, així com en la molt desigual distribució de les responsabilitats familiars, domèstiques i de cura.
Diferències per característiques personals de treballadors/ores

Els homes cobren més que les dones en tots els trams d'edat i la bretxa salarial es fa més visible en el grup de 55 anys i més, i també guanyen més que les dones en tots els nivells de formació.

A partir dels 35 anys, el guany per hora de les dones es manté estancat, fet que es podria atribuir a la influència en la seva carrera laboral de la conciliació de la vida laboral i personal.

A més antiguitat en l'empresa, més diferència salarial hi ha entre home i dona, probablement perquè la dona troba més obstacles derivats del treball a temps parcial i dedicació a conciliació de vida laboral i familiar.

Diferències atribuïbles al lloc de treball

La bretxa salarial és més elevada en el treball a temps complet que a temps parcial.

La bretxa salarial s'amplia entre els que treballen amb contracte indefinit mentre que resulta a favor de les dones en el cas dels contractes temporals (elles cobren per hora una mica més que els homes quan treballen temporalment).

Hi ha menys dones que treballen en ocupacions que requereixen major nivell de qualificació.

Per tipus d'ocupació, la major bretxa salarial de gènere es registra en serveis de restauració, personal i venedors/ores, i per activitat econòmica en activitats financeres i assegurances.

Diferències per empreses

A les empreses de menor dimensió, els salaris són més baixos tant per homes com per dones i les diferències per sexes són més elevades.

A les empreses privades augmenten les diferències salarials en comparació amb les empreses públiques.

Els convenis col·lectius de centre de treball presenten major diferència salarial per sexe; en canvi, hi ha menys diferència salarial als convenis d'empresa.

# data[].attributes.attachment_link.title
Desigualtat salarial entre homes i dones

# data[].attributes.attachment_link.description
El Departament de Treball, Afers Socials i Famílies ha presentat els resultats de l'estudi "La situació de desigualtat salarial a Catalunya entre homes i dones", el primer que elabora la Generalitat de Catalunya a través de l'Observatori del Treball i Model Productiu.

# data[].attributes.headline
Informe situació de desigualtat salarial

# data[].attributes.subject
Informe situació de desigualtat salarial

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La igualtat dels espanyols és un objectiu que sembla que obsessiona tots els governs centrals, fins i tot aquells amb una ideologia que s'oposa obertament a l'igualitarisme. I, de passada, la igualtat és un dels principals arguments de l'immobilisme autonòmic.

Tot i això, la suposada igualtat dels espanyols és un dels mites que pitjor se sostenen quan se'ls confronta amb la realitat. Diferents nivells de finançament, diferent dotació en infraestructures, desigual qualitat en els serveis públics... Un simple repàs dels diferents indicadors autonòmics deixa al descobert la magnitud d'aquesta desigualtat.

Per començar, la desigualtat és especialment visible entre les comunitats de règim comú -Catalunya per exemple- i les de règim foral ( País Basc i Navarra, que es financen directament amb els impostos que recapten, que són gairebé tots). És veritat que aquestes últimes suposen només un 6% de la població i menys del 8% del producte interior brut (PIB) espanyol.

Infografía sobre la España desigual (LV/ Infografia)

Tot i això, alguns indicadors molt vinculats a la qualitat dels serveis públics reflecteixen un nivell de desigualtat clamorós. Per exemple, en despesa sanitària per habitant, el País Basc és l'autonomia que més inverteix (més de 1.600 euros segons dades del 2015), fins al punt de superar en un 60% la que menys diners en destina: Andalusia (1.090 euros per habitant). I una distància similar s'aprecia en la despesa pública per alumne en ensenyaments no universitaris. Mentre que el País Basc gasta gairebé 9.000 euros per alumne, la mitjana espanyola se situa en poc més de 5.000.

Tot i això, Navarra i Euskadi no són els únics territoris amb un règim fiscal diferenciat. També les Canàries gaudeixen d'un règim econòmic i fiscal especial, amb l'objectiu de "mantenir una significativa menor pressió fiscal que la mitjana de la resta d' Espanya". I això s'explica per les característiques geogràfiques de l'arxipèlag canari.

Ara bé, la desigualtat també es reprodueix entre les autonomies de règim comú... encara que no sempre en la mateixa direcció. En molts casos, a més, les diferències estan determinades per l'ús de les competències i dels recursos que fa cada comunitat autònoma. Per exemple, la despesa pública per alumne situa Catalunya en la part baixa de la taula (4.746 euros), a una distància sideral del País Basc, Navarra, Cantàbria, Astúries i Galícia (totes molt per sobre dels 6.000 euros per alumne). Però la cua l'ocupen Madrid, Andalusia i Castella-la Manxa (amb 4.500 euros per alumne). I això repercuteix en el nombre d'escolars per professor: més de 13 a Andalusia i Catalunya, i més de 14 a Madrid, però menys d'11 a Galícia o Astúries. I a tot això cal afegir una dada que influeix en la complexitat del repte educatiu: Catalunya i Madrid tenen un dels percentatges d'alumnat estranger més importants d' Espanya (entre l'11% i el 13%), mentre que Galícia només en té un 2,6%.

El que és significatiu d'aquestes dades és que els pitjors registres se solen produir en les comunitats que més aporten al PIB espanyol: Catalunya (19%), Madrid (18,9%), Andalusia (13,3%) i Comunitat Valenciana (9,4%). El contrast s'accentua en l'àmbit de la despesa sanitària per habitant. Al marge del cas ja esmentat d' Andalusia, les comunitats de Madrid (amb 1.243 euros per habitant), València (amb 1.308) i Catalunya (amb 1.312) se situen a la banda baixa de la taula (llocs 16, 12 i 11, respectivament). A la banda alta, a més del País Basc, figuren Astúries (1.526 euros), Navarra (1.510) i Extremadura (1.501).

Tenen res a veure aquestes diferències de despesa amb les necessitats objectives de cada territori? Les taxes de pobresa podrien ser-ne un indicador. Andalusia, però, que és la que menys gasta en sanitat per habitant (i que és als llocs de cua pel que fa a la despesa educativa per alumne) és precisament l'autonomia que encapçala el rànquing de pobresa: un 35,7% el 2015, seguida de Múrcia (31,8%), Extremadura (29%) i les Canàries (28,5%). Al costat contrari, els territoris amb menys nivell de pobresa són les dues autonomies forals (Navarra, 9,6%, i País Basc, 10,9%), seguides de Catalunya (13,9%) i Aragó (14,4%). Madrid (15,1%) ocupa la sisena plaça.

L'atur podria ser un altre indicador de la situació social de cada comunitat. I aquí, de nou, les autonomies forals (Navarra i País Basc) mostren els millors indicadors, amb taxes d'atur entorn de l'11% (que comparteixen amb La Rioja i Aragó), mentre que les més mal col·locades són Extremadura i Andalusia, amb percentatges per sobre del 25%. Catalunya i Madrid se situen a la zona mitjana, amb índexs d'atur del 13%, quatre punts per sota de la mitjana estatal. La paradoxa, una vegada més, rau en el fet que les autonomies que disposen de més recursos són, justament, les que menys pobresa i atur pateixen.

Quins indicadors podrien explicar, llavors, el malestar i la desafecció catalana? O potser no és només una qüestió de diners? Algunes xifres revelen una heterogeneïtat en el desplegament de l'administració pública que podria alimentar el sentiment de greuge. Per exemple, la distribució territorial dels empleats públics. És veritat que Catalunya és la tercera comunitat amb més efectius al servei de l'administració (més de 300.000), per darrere d' Andalusia (gairebé 460.000) i Madrid (amb prop de 400.000). Però, en termes relatius, mentre que a Catalunya hi ha 40 empleats públics per cada mil habitants, a Extremadura n'hi ha 82, i a Aragó, Castella i Lleó i Madrid n'hi ha més de 60. I la resta d'autonomies, tret de la Comunitat Valenciana (amb 45 per cada 1.000 habitants), tenen més de 50 empleats públics per cada mil habitants.

En aparença, les xifres que explicarien més bé el sentiment objectiu de greuge se situen en l'àmbit històric de les infraestructures. I això més enllà d'un model radial que permet viatjar en alta velocitat de Conca a Albacete o de Segòvia a Zamora, però no de València a Barcelona (on encara queda algun tram de via única com passava en bona part de les línies entre Saragossa i Barcelona abans de l'obertura de l'AVE). El nucli del problema s'ha anat situant al capítol de les inversions. I si res reflecteix més bé aquestes desigualtats és la xarxa de carreteres estatals i autonòmiques. Amb dades del 2015, la correlació entre autovies lliures i autopistes de peatge ofereix la millor imatge del greuge comparatiu. Mentre que Catalunya té la xarxa de pagament més extensa d' Espanya (633 quilòmetres, quatre vegades més que Madrid, el triple que Andalusia i les dues Castelles o el doble que Galícia, amb una superfície similar), els seus quilòmetres d'autovia (815) gairebé suposen una tercera part dels construïts a Andalusia o Castella i Lleó, la meitat que a Castella-la Manxa i només un 30% més que a Madrid, malgrat que Catalunya quadruplica la seva superfície.

I un altre exemple vistós de la discriminació inversora s'aprecia en el tracte que rep l'aeroport de Barcelona en contrast amb el de Madrid, malgrat que el Prat registra un trànsit de passatgers (44 milions anuals) bastant proper al de Barajas (50 milions) i uns resultats (339 milions d'euros) molt per sobre dels de Madrid (27 milions). La inversió a Barajas per als pròxims quatre anys, en canvi, triplica la destinada al Prat.

El gràfic dibuixa una radiografia completa d'aquesta Espanya desigual, però els nombres no ho diuen tot. La desafecció catalana també té a veure sense cap dubte amb el seu nivell d'autogovern i el respecte a la seva identitat.

# data[].attributes.attachment_link.title
És tan real com es diu la igualtat entre els espanyols?

# data[].attributes.attachment_link.description
La igualtat dels espanyols és un objectiu que sembla que obsessiona tots els governs centrals, fins i tot aquells amb una ideologia que s'oposa obertament a l'igualitarisme. I, de passada, la igualtat és un dels principals arguments de l'immobilisme autonòmic.

# data[].attributes.headline
A un segle d'assolir la igualtat de gènere

# data[].attributes.subject
A un segle d'assolir la igualtat de gènere

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Al ritme actual, trigarem encara un segle a assolir la igualtat de gènere. Ho diu una entitat gens sospitosa de ser feminista, el Fòrum Econòmic Mundial (FEM), que cada any presenta a Davos el seu informe sobre la bretxa de gènere al món. L'informe d'aquest 2017 és, a més, un toc d'alerta, perquè, per primer cop des que s'elabora aquest índex, fa onze anys, la desigualtat s'ha eixamplat en lloc de reduir-se. I l'explicació és principalment econòmica: per segon any consecutiu, les diferències salarials i d'oportunitats laborals augmenten. Com veiem al segon gràfic de la pàgina 13, els salaris mitjans han tornat a créixer després de la crisi econòmica, però per als homes creixen molt més que per a les dones. De fet, la desigualtat econòmica (de salaris i oportunitats laborals) és més gran avui que el 2008, en plena crisi econòmica. Si seguim així, trigarem encara 217 anys a aconseguir que les dones cobrin el mateix que els homes per la mateixa feina.

Tenint en compte factors econòmics, polítics, educatius i de salut, encara queda un 32% de bretxa per tancar. Si la igualtat total home-dona equival a l'1, la dona encara se situa al 0,68. Això es podria traduir com que, a nivell global, la dona té encara només un 68% de les oportunitats que té un home. En cap dels 144 països analitzats pel FEM hi ha igualtat absoluta. El que més s'hi acosta és Islàndia, on les dones tenen una taxa d'igualtat del 87%. Noruega i Finlàndia són els següents a la llista, com sempre, tot i que han empitjorat una mica en aquest últim any. Els Estats Units també han baixat quatre posicions en l'últim any i estan encara a la posició 49 de la llista. Al 'top ten', a més dels nòrdics, hi ha Ruanda i Nicaragua, per exemple, ja que l'índex de Davos té en compte la paritat, però no si aquesta paritat és a l'alça o a la baixa. De fet, a nivell econòmic, el país on hi ha més igualtat és Burundi, on les dones tenen el 91% de les condicions econòmiques d'un home.

Aquest índex, que deixa fora una cinquantena d'estats, conclou que els àmbits en què s'està més a prop de la paritat són l'educació i la salut. Per contra, la desigualtat política és la més gran de totes. Una dona només té un 23% de les oportunitats que té un home en l'àmbit polític. Tot i haver-se estancat en l'últim any, aquest és l'índex en què es registra un progrés més ràpid, i Davos calcula que amb el ritme actual es podria arribar a la igualtat política en 99 anys. Tot i així, la gran majoria dels estats del món encara no han tingut mai una dona com a cap d'estat o de govern. I avui, en ple 2017, hi ha només 20 dones amb aquesta responsabilitat. El poder al món és encara dels homes.

# data[].attributes.attachment_link.title
A un segle s'assolir la igualtat de gènere

# data[].attributes.attachment_link.description
Al ritme actual, trigarem encara un segle a assolir la igualtat de gènere. Ho diu una entitat gens sospitosa de ser feminista, el Fòrum Econòmic Mundial (FEM), que cada any presenta a Davos el seu informe sobre la bretxa de gènere al món.

# data[].attributes.headline
Valoració dels 10 anys de la llei d'igualtat

# data[].attributes.subject
Valoració dels 10 anys de la llei d'igualtat

# data[].attributes.body
Matèries d'un Pla d'igualtat:
- accés a l’ocupació.
- classificació professional.
- promoció i formació
- retribucions
- ordenació del temps de treball per afavorir, en termes d’igualtat entre dones i homes, la conciliació laboral, personal i familiar.- prevenció de l’assetjament sexual i de l’assetjament per raó de sexe.

# data[].attributes.headline
La igualtat de gènere no només és cosa de dones

# data[].attributes.subject
La igualtat de gènere no només és cosa de dones

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
L'Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere acaba de publicar Beneficis econòmics de la igualtat de gènere a la Unió Europea. Un estudi feixuc per als que no som economistes, però de gran rellevància social. És impressionant: la igualtat de gènere implicaria 10,5 milions de llocs de treball addicionals per a l'any 2050. El 70% d'aquests llocs de treball serien per a les dones. La taxa d'ocupació total abraçaria el 80% (actualment arriba al 70%). Les conclusions són diàfanes: les mesures per a la igualtat de gènere signifiquen, d'una banda, guanys per a les dones com a ens individuals (millores econòmiques, realització personal, enfortiment de l'autoestima i el benestar subjectiu...) i, de l'altra i al mateix temps, grans impactes molt positius per al conjunt de la societat. En aquest sentit, aconseguir feines més cobejables i una productivitat de més qualitat és la resposta als desafiaments relacionats amb la pobresa (no oblidem que duu nom de dona) i l'envelliment de la població que afecta tota la Unió Europea, tenint en compte l'elevada esperança de vida i els índexs de fecunditat constantment baixos.

En els homes com a grup els estereotips que defineixen la masculinitat constrenyen, inconscientment o no, els seus interessos, les seves actituds i normes de comportament

Malauradament, són les dones les úniques que destaquen aquests estudis i s'ocupen de difondre'ls. En els homes com a grup (fixeu-vos que dic "com a grup") els estereotips que defineixen la masculinitat constrenyen, inconscientment o no, els seus interessos, les seves actituds i normes de comportament. D'aquí que determinades qüestions socials, com la discriminació de gènere, molts les considerin venials o queixes enutjoses de dones frustrades. En canvi, els agraden, per exemple, els aeroports ruïnosos, es vanaglorien dels AVE que vaguegen per les Espanyes i no s'immuten perquè la rendibilitat sigui desastrosa; els agrada extasiar-se amb corredors mediterranis que acompanyin la solitud de la Meseta. D'altres sumen en el perfil una malaltissa debilitat per malbaratar milions i milions d'euros en infraestructures innecessàries, moltes inacabades i impunement abandonades... En canvi, quan del que es tracta és de parvularis, escoles infantils i millores socials, educatives i sanitàries, ineludibles per al veritable progrés i satisfacció del país i la seva gent, uns potser més que altres, donen vergonyosos i inexcusables allargs. I, esclar, en bona part és perquè totes aquestes demandes socials són "menors". Exageracions i dèries "femenines". El poder masculí no s'emparenta amb cosa de dones. A més, pensen, el rèdit electoral és dubtós a curt termini. La grandiloqüència megalòmana de massa part del poder (que sol ser masculí) no té límits a Espanya. Li és consubstancial.

Evidentment, també hi ha dones que es mostren impermeables al cribatge secular del gènere femení. Dones assimilades a la cultura de la masculinitat més rància que, si bé reconeixen la segregació del gènere femení, diuen que elles mai no han estat discriminades; que elles no són (per descomptat!) feministes. Pateixen la síndrome de les abelles reina, tan ben documentada per la psicologia social; es diferencien de les abelles reina insectes en el fet que maten les dones que són més joves que elles i, en canvi, potencien els abellots. Dones que es desvinculen del seu gènere com a grup i participen en l'afer discriminatori.

Però tornem on érem. Quins sectors s'haurien d'enfortir per reduir o eliminar els obstacles que aparten i arraconen el gènere femení? Primer, cal insistir a disminuir la bretxa en l'educació terciària en STEM (sigles en anglès de ciència, tecnologia, enginyeria i matemàtiques). Segon, s'ha d'incrementar l'activitat laboral femenina (és d'interès l'article de Maria Alessandra Antonelli i Valeria De Bonis publicat enguany a Social Europe: How do European welfare states perform?): el percentatge de dones incorporades al mercat de treball és, a les nostres contrades, un dels més baixos d'Europa; en concret, el 54,4%. Tercer, cal eliminar la bretxa salarial: la pobresa de les dones decreixeria i pujarien les pensions, que a casa nostra són d'allò més baixes en comparació amb els països nòrdics. Avui les dones guanyen per hora treballada entre el 71,6% i el 84,4% del que guanyen els homes. Finalment, cal motivar la fecunditat mitjançant una justa distribució del treball no pagat de la cura (ens situem entre els països del món amb menys fecunditat: al voltant d'1,3 fills per dona). I pel que fa a la corresponsabilitat, a part dels homes que diuen o creuen que ajuden a la llar, és irrisòria. Cal empènyer alhora i amb la mateixa intensitat tots aquests macroaspectes perquè, com que es retroalimenten, avançaríem amb gambades de gegant no només en la igualtat de gènere sinó, i en conseqüència, en una indiscutible millora de la societat, tant econòmica com en benestar subjectiu.

# data[].attributes.attachment_link.title
La igualtat de gènere no només és cosa de dones

# data[].attributes.attachment_link.description
L'Institut Europeu per a la Igualtat de Gènere acaba de publicar Beneficis econòmics de la igualtat de gènere a la Unió Europea. Un estudi feixuc per als que no som economistes, però de gran rellevància social. És impressionant: la igualtat de gènere implicaria 10,5 milions de llocs de treball addicionals per a l'any 2050.