# data[].attributes.headline
 Пауль Маар. Біографія

# data[].attributes.subject
 Пауль Маар. Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Пауль Маар (нар. 13 грудня 1937, Швайнфурт) - популярний німецький дитячий письменник, драматург, ілюстратор, автор понад 50 творів. Лауреат Німецької премії дитячої літератури, Австрійської державної премії, Премії братів Грімм, Премії Е. Т. А. Гофмана, Премії Фрідріха Рюкерта.

У дитинстві Пауль рано втратив матір і жив у діда в місті Терес на півночі Баварії. Вчився у Швайнфуртівській гімназії, згодом в академії мистецтв у Штутгарті, вивчав живопис і мистецтвознавство. Згодом працював оформлювачем сцени і сценічним фотографом у театрі замку Масбах у Франкфурті, потім упродовж 10 років викладав мистецтвознавство. З 1976 року присвятив себе письменницькій праці. Мешкає у Бамбергу разом з дружиною і дітьми. Такий історичний життєпис Пауля Маара.

Головним героєм для Пауля Маара став вигаданий персонаж Суботик. Пауль Маар зазначав, що дитячий письменник або пригадує у своїх творах власні щасливі дитячі роки, або вигадує прекрасний світ дитинства, якого не мав у дійсності. Про себе він казав, що належить до другої категорії, тому в його казкових історіях панує радість і довіра, відсутні безглузді обмеження й образи дітей з боку дорослих. Перша книжка П. Маара "Собака з татуюванням" (нім. Dег tatowierte Hund") вийшла друком 1967 р. Це збірка оповідань, об'єднаних спільним сюжетом про собаку, який розповідав історії про малюнки, зроблені на його тілі. Найновіші казки письменник написав про пана Белло (Herr Bello) - теж про собаку, що став людиною й залишився добрим і наївним. Про пана Белло П. Маар написав уже чотири книжки й не збирається на цьому зупинятися. Найбільш відомі з його творів - це казки про Суботика (Das Sams) від німецького слова Samstag, що означає субота. Великим попитом серед читачів користуються казкові повісті "Що не день, то субота" (нім. "Еіnе Woche voller Samstage"), "Машина для здійснення бажань, або Суботик повертається в суботу" (нім. "Аm Samstag kam das Sams zuruck"), "Китобус, або Нові цятки для Суботика" (нім. "Neue Punkte fur das Sams"), "Суботик у небезпеці" (нім. "Sams in Gefahr"). Кожна нова історія про Суботика розповідає про добре створіння з поросячим носиком, що має енергійний характер і здатне зробити такими всіх людей, з якими зустрічається. Образ Суботика є втіленням природного й дитячого погляду на світ. Суботик обирає собі тата - трохи старомодного й нудного пана Пляшкера, котрий усього боїться. Як поступово змінюється новоспечений татусь, розповідається в дев'ятьох книжках про Суботика. "Машина для здійснення бажань, або Суботик повертається в суботу" - новий твір, запропонований для вивчення програмою 5 класу. Автор перекладу на українську мову Євгенія Горева. Як зазначає перекладач: " Маар створив свого Суботика позитивним, дотепним, непосидючим бешкетником, та водночас дуже розважливим другом і порадником. Рудоволосе створіння у водолазному костюмі приходить до пана Пляшкера в суботу, та лише за певних умов (якщо в неділю світить сонце, понеділок приходить по неділі, у вівторок до пана Пляшкера навідується його друг пан Вівторакус, середа припадає на середину тижня, у четвер чотири рази прогримить грім, а в п'ятницю відпускають з роботи) і лише до наступної суботи виконує бажання свого „татуся", позбавляючись синіх цяток на обличчі, та дратує своїми витівками господиню дому пані Моркван. У книзі „Машина для здійснення бажань, або Суботик повертається в суботу" вже три тижні не збігаються дні з потрібними подіями, і пан Пляшкер вдається до хитрощів (замість грому від грози він влаштував в кімнаті справжнісінький „грім серед ясного неба"). І Суботик з'являється, а з ним і веселі ситуації та пісеньки до них. Пригоди почались. Не буду їх переповідати і розвіювати інтригу книжки, лише поспівчуваю пану Амфіберу та порадію за пана Вівторакуса з пані Моркван. Пригода в ресторані примусить вас щиро від душі посміятись, як і перша суперечка пана Пляшкера з паном Вівторакусом, а ще матимете змогу побувати з героями на безлюдному острові, погратись з Суботиком в індіанців і - найголовніше - побачите справжню машину, яка виконує бажання. А виявляється, ця машина і всі бажання, які загадував пан Пляшкер і через які наші герої потрапляли в найнесподіваніші, а зачасти і зухвалі курйози, були задля одного єдиного бажання... Якого? Читайте! Пан Маар устами свого героя вчить нас точно знати чого хотіти і досягати своїх бажань самотужки, бо все можливо, як в пісеньці Суботика про слона: Де палкі бажання й сталі, Там є успіх без машин, -Й слон заграє на роялі, Як захоче дуже він!" Повість варто читати уважно, щоб отримати усмішки та насолоду від гри слів у ситуаціях, що трапляються з головними героями, і яку так майстерно передала Євгенія Горева в перекладі. Суботик навіть має свій сайт<http://www.dassams.de/>.

Українською мовою твори П. Маара перекладали Євгенія Горева, Ольга Сидор, Володимир Романець, Олекса Логвиненко. Українською мовою перекладені дві серії творів:

1 - "Що не день, то субота", "Машина для здійснення бажань, або Суботик повертається в суботу", "Китобус, або Нові цятки для Суботика" (пер. Є.Горевої), "Суботик у Небезпеці" (пер. О. Сидор);

2 - "Пан Белло і блакитне диво" та "Новеньке про пана Белло" (пер. Олекси Логвиненка), видані вид-вом "Теза".

# data[].attributes.attachment_link.title
Пауль Маар - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Пауль Маар (нар. 13 грудня 1937, Швайнфурт) - популярний німецький дитячий письменник, драматург, ілюстратор, автор понад 50 творів. Лауреат Німецької премії дитячої літератури, Австрійської державної премії, Премії братів Грімм, Премії Е. Т. А. Гофмана, Премії Фрідріха Рюкерта. У дитинстві Пауль рано втратив матір і жив у діда в місті Терес на півночі Баварії.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Світлана Молчанова

# data[].attributes.attachment_link.description
издательская платформа для публикации электронных журналов, интерактивных материалов и он-лайн документов. Конвертирвание pdf в html5, поддерживается мобильными устрайствами. Title: Пауль Маар, Author: Світлана Молчанова, Length: 19 pages, Published: 2017-07-17

# data[].attributes.headline
Експрес-урок 

# data[].attributes.subject
Експрес-урок 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ольга Владимировна

# data[].attributes.attachment_link.title
Пауль Маар "Машина для здійснення бажань, або Суботик повертається в суботу"

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Машина для здійсненна бажань, або Суботик повертається в суботу"

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Машина для здійсненна бажань, або Суботик повертається в суботу"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Шкільна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Аудіокнига" Машина для здійснення бажань , або Суботик повертається в суботу". Пауль Маар .1р. (1ч.)

# data[].attributes.headline
Виконати "Таймлайн"(лінію часа"

# data[].attributes.subject
Виконати "Таймлайн"(лінію часа"

# data[].attributes.headline
Робота з картками 

# data[].attributes.subject
Робота з картками 

# data[].attributes.body
(записати у зошит)

# data[].attributes.headline
Доповни телефонну ро

# data[].attributes.body
Доповни телефонну розмову

# data[].attributes.headline
Крістіне Нестлінґер. Біографія

# data[].attributes.subject
Крістіне Нестлінґер. Біографія

# data[].attributes.body
https://www.ukrlib.com.ua/bio-zl/printit.php?tid=5793

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Конрад, або дитина з бляшанки"

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Конрад, або дитина з бляшанки"

# data[].attributes.body
№1

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
"Конрад, або Дитина з бляшанки" —01. АУДІОКНИГА українською слухати онлайн. Нестлігер.

# data[].attributes.headline
Експрес-урок №1

# data[].attributes.subject
Експрес-урок №1

# data[].attributes.attachment_link.title
Крістіне Нестлінгер Біографія ЯковлєваТП

# data[].attributes.body
№2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
"Конрад, або Дитина з бляшанки" —02. АУДІОКНИГА українською слухати онлайн. Кристина Нестлігер.

# data[].attributes.body
№3

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
"Конрад, або Дитина з бляшанки" —03. АУДІОКНИГА українською слухати онлайн. Кристина Нестлігер.

# data[].attributes.body
№4

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
"Конрад, або Дитина з бляшанки" —04. ЗАВЕРШЕННЯ. АУДІОКНИГА українською слухати онлайн.

# data[].attributes.headline
Виконати завдання! "Охарактеризуй Конрада" 

# data[].attributes.subject
Виконати завдання! "Охарактеризуй Конрада" 

# data[].attributes.headline
Виконати тест!

# data[].attributes.subject
Виконати тест!

# data[].attributes.headline
Айзек Азімов "Фах". 

# data[].attributes.subject
Айзек Азімов "Фах". 

# data[].attributes.body
Біографія.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Айзек Азімов

англ. Isaac Asimov

Ім'я при народженні

Ісаак Юдович Озимов ( біл. Ісаак Юдавіч Азімаў )

Псевдо

Пол Френч ( англ. Paul French )

Народився

2 січня 1920
м. Петровичі, Мстиславський повіт, Могилівська губернія, Білоруська Соціалістична Радянська Республіка

Помер

6 квітня 1992 (72 роки)
Нью-Йорк, США
· AIDS related disease ниркова недостатність і серцева недостатність d ,

Громадянство

США

Національність

єврей

Місце проживання

Діяльність

біохімік, письменник

Сфера роботи

біохімія

Alma mater

Колумбійський університет ( Колумбійська школа інженерії та прикладних наук Columbia University School of Engineering d d і 1939 )[2],

Мова творів

англійська

Роки активності

1939- 1992

Напрямок

фантастика, детектив, науково-популярна література

Жанр

оповідання, романи

Magnum opus

серії "Фундація" ( 1950- 1993), "Галактична імперія" ( 1945- 1952), "Роботи" ( 1950- 1985), об'єднані у цикл "Історія майбутнього Айзека Азімова" обсягом більше 5 тис. сторінок.

Членство

Американська академія мистецтв і наук

Партія

Демократична партія США

Конфесія

атеїзм юдаїзм [3] і

У шлюбі з

Дженет Азімов d

Автограф

Премії

Г'юґо ( 1966, 1973, 1977, 1983, 1992, 1995, 1996 (останні посмертно)), "Скайларк" ( 1967), "Премія Неб'юла"

Сайт: Isaac Asimov Home Page

Айзек Азімов на Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

А́йзек Азі́мов ( англ. Isaac Asimov ; 2 січня 1920 - 6 квітня 1992) - американський письменник, професор біохімії Бостонського університету, популяризатор науки, один з найвідоміших майстрів наукової фантастики та лауреат премії "Гросмейстер фантастики" за заслуги перед жанром (1987).

Азімов народився 2 січня 1920 в єврейській родині в містечку Петровичі Литовсько-Білоруської РСР (нині Смоленська область Росії). У 1923 році його батьки переїхали до США, у 1928 році стали громадянами цієї країни. Між 1939 і 1948 роками Азімов здобув магістерський і докторський ступені з хімії в Колумбійському університеті. Викладав біохімію в Медичній школі при Бостонському університеті. У 1958 році покинув університет, щоб повністю присвятити себе літературній діяльності. Він автор понад 500 книжок. Помер Азімов у Нью-Йорку 6 квітня 1992 року.

Азімов народився (згідно з документами) 2 січня 1920 року в містечку Петровичі Мстиславського повіту Могильовської області, Білорусь (з 1929 Шумяцький район Смоленської області Росії) в єврейській родині. Його батьки, Хана-Рахіль Ісааківна Берман (Anna Rachel Berman-Asimov 1895- 1973) та Юда Аронович Азімов (Judah Asimov, 1896- 1969), були мірошниками за професією. Назвали його на честь покійного діда по матері, Ісака Бермана ( 1850- 1901). Всупереч пізнім твердженням Айзека Азімова, ніби первісним сімейним прізвищем було "Озімов", всі родичі, які лишилися в СРСР, носять прізвище "Азімов".

Як сам Азімов вказує в автобіографіях ("In Memory Yet Green", "It's Been A Good Life"), його рідною і єдиною мовою в дитинстві був їдиш. З художньої літератури в ранні роки він ріс переважно на оповіданнях Шолом-Алейхема. У 1923 році батьки відвезли його до США, де оселилися в Брукліні й через кілька років відкрили кондитерську крамницю.

У 5 років Айзек Азімов пішов до школи (він мав би піти до школи в 6 років, але мати виправила його день народження на 7 вересня 1919 року, щоб віддати його до школи на рік раніше). Після закінчення десятого класу в 1935 році, 15-річний Азімов вступив до "Seth Low Junior College", але через рік цей коледж закрився. Азімов вступив на хімічний факультет Колумбійського університету у Нью-Йорку, де здобув 1939 року ступінь бакалавра (B. S.), а 1941 року - магістра (M. Sc.) з хімії і вступив в аспірантуру. Однак у 1942 році він виїхав до Філадельфії, щоб працювати хіміком на Філадельфійському суднобудівному заводі для армії. Разом з ним там же працював інший письменник-фантаст Роберт Хайнлайн.

У лютому 1942 року, на День святого Валентина, Азімов зустрівся на "побаченні всліпу" з Гертрудою Блюгерман ( англ. Gerthrude Blugerman ). 26 липня вони одружилися. Від цього шлюбу народився син Девід ( 1951) і дочка Робін Джоен ( англ. ) ( 1955).

З жовтня 1945 по липень 1946 Азімов служив в армії. Потім повернувся в Нью-Йорк і продовжив освіту. 1948 року закінчив аспірантуру, здобув ступінь PhD, і вступив в постдокторат як біохімік. 1949 року він влаштувався викладачем на медичний факультет Бостонського університету, де в грудні 1951 року став асистентом, в 1955 році - асоційованим професором. У 1958 університет перестав виплачувати йому зарплатню, але формально залишив на колишній посаді. До цього моменту доходи Азімова як письменника вже перевищували його університетську платню. У 1979 році йому було присвоєно звання повного професора.

1970 року Азімов розлучився з дружиною і майже одразу став жити з Джанет Опал Джеппсон ( англ. Janet Opal Jeppson ), з якою познайомився на бенкеті 1 травня 1959 року (до цього вони зустрічалися в 1956 року, коли він дав їй автограф. Азімов взагалі не запам'ятав ту зустріч, а Джеппсон визнала його неприємною людиною). Розлучення стало чинним 16 листопада 1973 року, а 30 листопада Азімов і Джеппсон одружилися. Від цього шлюбу не було дітей.

Помер 6 квітня 1992 року від серцевої і ниркової недостатностей на тлі СНІДу, яким був заражений під час операції на серці в 1983 році.

Як у науково-фантастичних, так і в науково-популярних творах Азімова виявляється просвітницький дух прихильника розуму і знання, глибоко заклопотаного майбутнім людства. Багато вчених, що вивчають перспективи створення штучного інтелекту, визнають вплив його творів. Короткі оповідання про роботів склали збірник "Все про роботів" ( The Complete Robot, 1982).

Найвідомішими є його книги про роботів, у тому числі "Я, робот" ( 1950), детективна серія "Сталеві печери" ( 1954), "Оголене сонце" ( 1957), "Роботи світанку" ( 1983) та "Роботи та Імперія" ( 1985).

Серед інших науково-фантастичних творів Азімова виділяється "Трилогія про Фундацію" ( The Foundation Trilogy, 1964), що зображує занепад Галактичної Імперії. Романи, що продовжують цю трилогію, "Межа Фундації" ( Foundation's Edge) та "Фундація та Земля" ( Foundation and Earth), було опубліковано в 1982 та 1986 рр.

Блискучим зразком науково-популярної літератури є "Путівник в науку розумної людини" ( The Intelligent Man's Guide to Science, 1960) присвячений історії і популяризації природничих наук. В тому ж стилі написані книги "Неземні цивілізації" ( Extraterrestrial Civilizations, 1979), "Досліджуючи Землю і Космос" ( Exploring the Earth and the Cosmos, 1982) і "Всесвіт. Від Плоскої Землі до Квазару" ( The Universe. From Flat Earth to Quasar, 1966), "Кінець Вічності" (1955). Азімов також є автором детективів: "Подих смерті".

Айзек Азімов. "Подих смерті". З англійської переклав Богдан Салик. (Увійшов що збірки "Подих смерті. Пригодницькі романи". Айзек Азімов - "Подих смерті", Реймонд Чандлер - Прощай, кохана!, Дешилл Хеммет - Худий. Переклад з англійської Богдан Салик, Наталка Войко, Олександр Буценко. Художнє оформлення І.Бугославської. Київ: Молодь. 1989. 448 стор. (Серія "Зарубіжний детектив"). ISBN 5-7720-0221-Х﻿)

Айзек Азімов. "Фундація. Книга 1". Переклад з англійської: Р. В. Клочко. Харків: КСД. 2017. 224 стор. ISBN 978-617-12-3356-0

Айзек Азімов. "Фундація та Імперія. Книга 2". Переклад з англійської: Р. В. Клочко. Харків: КСД. 2017. 224 стор. ISBN 978-617-12-3356-0

Айзек Азімов. "Друга Фундація. Книга 3". Переклад з англійської: Р. В. Клочко. Харків: КСД. 2017. 224 стор. ISBN 978-617-12-3925-8

# data[].attributes.attachment_link.title
Айзек Азімов

# data[].attributes.attachment_link.description
Айзек Азімов англ. Isaac Asimov Ім'я при народженні Ісаак Юдович Озимов ( біл. Ісаак Юдавіч Азімаў ) Псевдо Пол Френч ( англ. Paul French ) Народився 2 січня 1920 м.

# data[].attributes.headline
Маркус Зузак «Крадійка книжок»

# data[].attributes.subject
Маркус Зузак «Крадійка книжок»

# data[].attributes.body
Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Письменницький стаж Маркуса Зузака(Зусака) відносно невеликий, і список його творів на справжній день включає в себе всього шість романів, проте кожна його книга ставала предметом дискусій читачів та рецензій авторитетних літературознавців. Твори цього письменника перекладено 40 мовами світу, нагороджені багатьма престижними преміями і входили в списки світових бестселерів. На відміну від більшості своїх ровесників-літераторів, Маркус Зузак не захоплюється пригодами у вигаданих світах, містичними таємницями і леденять кров трилерами. Його книги описують звичайних людей, які борються не з драконами або магами, а з реальними проблемами, і завойовують не престол королівства, а систему життєвих цінностей.

Маркус Франк Зузак (Markus Frank Zusak) народився 23 червня 1975 року у Сіднеї (Австралія). Його батьки були біженцями з післявоєнної Європи - маляр Гельмут Зузак емігрував з Австрії, а його дружина Ліза з Німеччини. Маркус був самим молодшим з чотирьох дітей. Хоча в дитинстві йому дуже подобалася батьківська професія маляра, хлопчик рано проявив здібності до літературної творчості: в 16 років він написав свій перший роман, публікації якого йому довелося чекати майже сім років.

Після закінчення університету Маркус Зузак деякий час працював вчителем англійської мови у школі, яку закінчив сам. Дебютний роман Маркуса Зузака 'The Underdog' (російською мовою поки не видавався) вийшов у світ в 1999 році; це була історія п'ятнадцятирічного Камерона Вулфа, сина водопровідника і прибиральниці, і його непростих стосунків з родиною і дівчинкою, яка йому подобається. Книга отримала схвальні рецензії критиків, і в 2000 році вийшло її продовження 'Fighting Ruben Wolfe', що розповідає про спроби братів Вулф заробити на життя нелегальними боксерськими боями; цей твір було названо Кращою дитячою книгою року.

Третій роман трилогії про сім'ю Вулф, 'When Dogs Cry' (2001), названий при виданні в США 'Getting the Girl', також користувався успіхом і став Кращою дитячою книгою року.

Резонансним з подією став вихід у 2002 році романа Зузака 'The Messenger' ('I Am the Messenger'). Герой книги, сором'язливий Ед Кеннеді, випадковим чином зумів запобігти пограбуванню банку; після цього йому таємничим чином доводиться зробити ще кілька шляхетних вчинків, які повністю змінюють свідомість молодої людини і допомагають йому знайти справжню любов. Ця книга отримала шість нагород на її основі була написана п'єса. Однак тріумфом Зузака став вийшов в 2005 році роман 'The Book Thief', в основу якого лягли спогади батьків письменника про їх військовому дитинстві: бомбардування Мюнхена, потоки євреїв, що прямують в Дахау, голод і потіря близьких. Ірраціональність і реалізм, дитячі захоплення і політичні події, а насамперед виклад від першої особи, яким є сама Смерть - все це зробило книгу не просто бестселером, а подією в літературі. Книгу називали 'вибухом свідомості' і 'самим незвичайним романом нового часу', вона була нагороджена преміями. У 2013 році на основі роману знято фільм.

В даний час Маркус Зузак разом з дружиною і двома дітьми мешкає у Сіднеї. Його останнім опублікованим твором став роман 'Bridge of Clay' (2009), ідею якого він виношував понад 10 років. У вільний час письменник займається серфінгом і любить дивитися фільми.

# data[].attributes.attachment_link.title
Зузак Маркус Френк: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Письменницький стаж Маркуса Зузака(Зусака) відносно невеликий, і список його творів на справжній день включає в себе всього шість романів, проте кожна його книга ставала предметом дискусій читачів та рецензій авторитетних літературознавців. Твори цього письменника перекладено 40 мовами світу, нагороджені багатьма престижними преміями і входили в списки світових бестселерів.

# data[].attributes.headline
Експрес-урок

# data[].attributes.subject
Експрес-урок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок 15. М. Зузак. Крадійка книжок (автор – доктор філологічних наук О.М. Ніколенко)

# data[].attributes.headline
Буктрейлер до твору "Крадійка книжок"

# data[].attributes.subject
Буктрейлер до твору "Крадійка книжок"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Центральна міська бібліотека ім. І. Франка Одеса

# data[].attributes.attachment_link.title
Маркус Зузак. Крадійка книжок. Буктрейлер.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Аудиокниги Клуб - Слушаем Онлайн!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Январь 1939 года. Германия. Страна, затаившая дыхание. Никогда еще у смерти не было столько работы. А будет еще больше.
Мать везет девятилетнюю Лизель Мемингер и ее младшего брата к приемным родителям под Мюнхен, потому что их отца больше нет - его унесло дыханием чужого и странного слова "коммунист", и в глазах матери девочка видит страх перед такой же судьбой. В дороге смерть навещает мальчика и впервые замечает Лизель.
Так девочка оказывается на Химмель-штрассе - Небесной улице. Кто бы ни придумал это название, у него имелось здоровое чувство юмора. Не то чтобы там была сущая преисподняя. Нет. Но и никак не рай.
"Книжный вор" стал издательской сенсацией. Его тираж только на английском языке превысил 1,5 миллиона экземпляров. Роман уже несколько лет находится в top-30 рейтинга крупнейшего в мире книжного магазина Amazon.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
слушать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
зузак маркус

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зузак Маркус

# data[].attributes.attachment_link.title
Зузак Маркус - Книжный вор

# data[].attributes.attachment_link.description
Январь 1939 года. Германия. Страна, затаившая дыхание. Никогда еще у смерти не было столько работы. А будет еще больше. Мать везет девятилетнюю Лизель Мемингер и ее младшего брата к приемным родителям под Мюнхен, потому что их отца больше нет - его унесло дыханием чужого и странного слова "коммунист", и в глазах матери девочка видит страх перед такой же судьбой.

# data[].attributes.headline
Експрес-урок №1

# data[].attributes.subject
Експрес-урок №1

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок Наукова фантастика Айзека Азімова

# data[].attributes.headline
Експрес-урок №2

# data[].attributes.subject
Експрес-урок №2

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Тамара Рибачук

# data[].attributes.attachment_link.title
Айзек Азімов «Фах». Складання психологічних портретів персонажів

# data[].attributes.headline
Буктрейлер до твору "Фах"

# data[].attributes.subject
Буктрейлер до твору "Фах"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юрій Андреічев

# data[].attributes.attachment_link.title
А Азімов Фах

# data[].attributes.attachment_link.title
Айзек Азімов Фах

# data[].attributes.headline
Прочитати "хмаринку слів"

# data[].attributes.subject
Прочитати "хмаринку слів"

# data[].attributes.headline
Виконати тест до 8 травня

# data[].attributes.subject
Виконати тест до 8 травня

# data[].attributes.attachment_link.title
Приєднатися для виконання тесту на сайті "На Урок" (join.naurok.ua)

# data[].attributes.attachment_link.description
✅ Виконання тесту join.naurok.ua. Приєднатися за кодом наданим вчителем для виконання домашнього завдання або тесту у реальному часі. Тести "На Урок".

# data[].attributes.headline
Картка (зробити в зошиті)

# data[].attributes.subject
Картка (зробити в зошиті)

# data[].attributes.headline
Написати твір-роздум на тему: 

# data[].attributes.subject
Написати твір-роздум на тему: 

# data[].attributes.body
« Моє бачення освіти майбутнього»

# data[].attributes.body
Виконати

# data[].attributes.headline
Річард Бах "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.subject
Річард Бах "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.body
Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Річард Дейвіс Бах ( англ. Richard Bach ; 23 червня 1936) - американський письменник, автор бестселерів "Джонатан Лівінгстон, мартин", "Ілюзії. Пригоди месії мимохіть" тощо. З сімнадцяти років захоплюється польотами, в якості хобі. Творчість Річарда Баха пов'язана з польотами на літаках та літанням у метафоричному контексті.

Річард Дейвіс Бах народився 23 червня 1936 року в Оук-Парку, штат Іллінойс. Син Роланда Баха, колишнього капелана армії США, та Руфі (Шоу) Бах. По материній лінії Річард Бах є прямим нащадком великого німецького композитора Йогана Себастіана Баха. 1955 року Річард Бах вступив до Університету штату Каліфорнія в Лонг-Біч, де навчався протягом чотирьох наступних років і брав уроки пілотування літака. Приблизно в цей час познайомився зі своєю першою дружиною Бетті, яка народила йому шестеро дітей. Однак, 1973 року він вирішив розлучитися, втративши віру в шлюб як такий.

Син від першого шлюбу Джонатан, написав книгу "Понад хмарами" про стосунки з батьком, якого він ніколи не знав.

Істинною пристрастю Річарда завжди були літаки: армійську службу він проходив в резерві військово-морського флоту. У 1956-59 роках працював пілотом у Військово-повітряних Силах США. У 1960-х очолював Асоціацію старовинних літаків, а також працював пілотом-каскадером, авіаінструктором, учасником розважальних польотів на Середньому Заході, де він пропонував прогулянкові польоти на біплані по три долари з людини. Водночас Річард Бах також працював незалежним письменником, продаючи свої статті таким журналам як "Флаїнг" (де також працював редактором за сумісництвом), "Соурінг", "Ейр Фектс" тощо. Більшість його книг певним чином пов'язані з польотом, починаючи з його дебютної книги "Чужий на Землі" (1963) і ранніх оповідань, в яких йде мова про літаки, та закінчуючи пізнішими творами, в яких письменник використовує політ як філософську метафору.

Всесвітньо відомим Річард Бах став після публікації філософської притчі "Джонатан Лівінгстон, мартин" (1970). На зйомках фільму "Джонатан Лівінгстон, мартин" (1973) Бах познайомився зі своєю майбутньою дружиною, яка працювала акторкою. 1981 року вони одружились. Відтоді Леслі була постійним співавтором свого чоловіка, а також стала героїнею книг "Міст через вічність", "Єдина" та "Втеча від безпеки". 1997 року Річард Бах і Леслі Перріш розлучилися. У квітні 1999 року Річард Бах одружився втретє, цього разу з Сабріною Нельсон-Алексопулос.

31 серпня 2012 року легкомоторний літак, за штурвалом якого знаходився сам письменник, потрапив у авіакатастрофу. Під час посадки він зачепив лінію електропередач. Річард Бах отримав черепно-мозкову травму і переломи. Він був госпіталізований, за останніми повідомленнями знаходиться у тяжкому, але стабільному стані. Річард Бах був госпіталізований на 4 місяці, згодом виписаний додому. Він повідомив, що досвід зустрічі зі смертю надихнув його до закінчення четвертої частини повісті "Джонатан Лівінгстон, мартин". За день до аварії Річард Бах передав у видавництво свій останній на той час твір "Подорожі з Пафф" ( англ. "Travels with Puff" ), який вийшов друком 19 березня 2013 року . Саме на літаку з назвою "Пафф", письменник і потрапив в аварію. 2014 року світ побачив сиквел роману "Ілюзії. Пригоди месії мимохіть" - "Ілюзії ІІ. Пригоди учня мимохіть".

Річард Бах. Чайка Джонатан Лівінгстон: повість. - Х. : Фоліо, 2007. - 127 с. - ISBN 9789660337626.

Ричард Бах "Чайка на ім'я Джонатан Лівінгстон". Переклад Андрія Євса. Журнал "Всесвіт", 2015, № 07-08, ст.27-44

Ричард Бах. Джонатан Лівінгстон, мартин. - К. : КМ-Букс, 2016. - 128 с. - ISBN 978-617-538-428-2.. Переклав Дмитро Шостак

Ричард Бах. Ілюзії. - К. : КМ-Букс, 2016. - 128 с. - ISBN 978-617-7409-16-7.. Переклав Дмитро Шостак

Річард Бах "Ілюзії або пригоди месії мимоволі". Переклад Валерія Грузина. Журнал "Всесвіт", 1989

Ричард Бах. Ілюзії ІІ. Пригоди учня мимохіть. - К. : КМ-Букс, 2018. - 96 с. - ISBN 978-617-7535-66-8.. Переклав Дмитро Шостак

Річард Бах "Міст у вічність". Переклад Павла Насади. Журнал "Всесвіт", 1997, № 10, 11-12

Stranger to the Ground / "Чужий на Землі" (1963)

Biplane / "Біплан" (1966)

Nothing by Chance / "Нічого не буває випадково" (1969)

Jonathan Livingston Seagull / "Джонатан Лівінгстон, мартин" (1970)

A Gift of Wings / "Дар крил" (1974)

There's No Such Place As Far Away / "Немає такого місця - „далеко"" (1976)

Illusions: The Adventures of a Reluctant Messiah / "Ілюзії: Пригоди месії мимохіть" (1977)

The Bridge Across Forever: A Love Story / "Міст через вічність" (1984)

One / "Єдина" (1988)

Running from Safety / "Втеча від безпеки" (1994)

Out of My Mind / "За межами мого розуму" (1999)

Flying / "Політ" (2003)

Messiah's Handbook / "Посібник Месії" (2004)

The Ferret Chronicles: / "Хроніки фреток" (Тхори):

Air Ferrets Aloft / "Фретки в піднебессі" (2002)

Rescue Ferrets at Sea / "Фретки-рятівники на морі" (2002)

Writer Ferrets: Chasing the Muse / "Фретки-письменники: В погоні за Музою" (2002)

Rancher Ferrets on the Range / "Фретки-ранчери" (2003)

The Last War: Detective Ferrets and the Case of the Golden Deed / "Остання війна: Фретки-детективи і Справа про Золотий Подвиг" (2003)

Curious Lives: Adventures from the Ferret Chronicles / "Пригоди Фреток" (Жовтень 2005, однотомний збірник попередніх заміток про фреток)

Hypnotizing Maria/ Гіпноз для Марії (2009)

Travels with Puff (2013)/ "Подорожі з Пафф"

Illusions II: The Adventures of a Reluctant Student/ "Ілюзії ІІ. Пригоди учня мимохіть" (2014)

Life with My Guardian Angel/ "Життя з моїм Ангелом Охоронцем" (2018)

# data[].attributes.attachment_link.description
Річард Дейвіс Бах ( англ. Richard Bach ; 23 червня 1936) - американський письменник, автор бестселерів "Джонатан Лівінгстон, мартин", "Ілюзії. Пригоди месії мимохіть" тощо. З сімнадцяти років захоплюється польотами, в якості хобі. Творчість Річарда Баха пов'язана з польотами на літаках та літанням у метафоричному контексті.

# data[].attributes.headline
Буктрейлер до твору "Чайка Джонатан Лівінгстон" 

# data[].attributes.subject
Буктрейлер до твору "Чайка Джонатан Лівінгстон" 

# data[].attributes.attachment_link.title
Річард Бах "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
Чайка Джонатан Лівінгстон. АУДІОКНИГА українською повністю. Слухати онлайн.

# data[].attributes.body
Виконати

# data[].attributes.headline
Михайло Булгаков «Собаче серце»

# data[].attributes.subject
Михайло Булгаков «Собаче серце»

# data[].attributes.body
Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Михайло Булгаков

рос. Михаил Булгаков

Псевдо

Агарин, М. Б., Булл., М.Булл., Михаил Булл.

Народився

3 (15) травня 1891
Київ, Російська імперія

Помер

10 березня 1940 (48 років)
Москва, СРСР
· ниркова недостатність

Поховання

Громадянство

Російська імперія
Українська Держава
УНР
РРФСР
СРСР

Національність

росіянин

Місце проживання

Київ
Москва
Кам'янець-Подільський
Чернівці
Вязьма

Діяльність

драматург, прозаїк

Alma mater

Медичний факультет Київського імператорського університету Святого Володимира

Мова творів

російська

Роки активності

1919- 1940

Жанр

драма, оповідання, роман, фейлетон

Magnum opus

Майстер і Маргарита

Членство

Міжнародний рух Червоного Хреста і Червоного Півмісяця і Всеросійський союз письменників d

Конфесія

православ'я

Батько

Булгаков Опанас Іванович

У шлюбі з

Булгакова Олена Сергіївна , Білозерська Любов Євгенівна і Лаппа Тетяна Миколаївна

Автограф

Сайт: bulgakov.ru

Булгаков Михайло Опанасович у Вікісховищі

Висловлювання у Вікіцитатах

Миха́йло Опана́сович Булга́ков ( рос. Михаил Афанасьевич Булгаков; 3 (15) травня 1891, Київ - 10 березня 1940, Москва) - російський письменник, драматург, лібретист, театральний режисер, актор і лікар російського походження. Член Всеросійського союзу письменників ( 1923- 1929) та спілки письменників СРСР ( 1934- 1940). Серед найвизначніших творів Булгакова: "Майстер і Маргарита", "Собаче серце", "Іван Васильович", "Біла гвардія", "Дияволіада".

Михайло Опанасович Булгаков народився в ніч з 2 (14) травня на 3 (15) травня 1891 року на вулиці Воздвиженській, № 10 в Києві. Народився в родині російського богослова Опанаса Булгакова, викладача Київської духовної академії, та домогосподарки Варвари Булгакової (у дівоцтві - Покровської). Мати прищепила любов до музики та літератури. Булгакови були сім'єю російської провінційної інтелігенції. Михайло став першою дитиною Варвари та Опанаса.

У Києві сім'я Булгакових жила на вулиці Воздвиженській, де 18 (30) травня того ж року малого Михайла охрестив у Хрестовоздвиженській церкві священник Матвій Бутовський. Михайлом майбутнього письменника назвали на честь покровителя Києва та усієї України, архістратига Михаїла. Хрещеними батьками хлопчика стали історик Микола Іванович Петров і бабуся по батьківській лінії, Олімпіада Булгакова. 17 (29) травня 1892 року сім'я переїхала на вулицю Госпітальну, № 4. Того ж року в сім'ї народилася дівчинка - Віра. У червні - липні мати Михайла, Варвара Михайлівна, вперше поїхала із сином до своїх батьків у місто Карачев. 1895 року в сім'ї Булгакових народилося ще дві дитини - Надія та Варвара. 20 серпня ( 1 вересня) року Булгакови переїхали на Печерськ, у Кудрявський провулок, № 9, де поселилися у будинку доньки Миколи Петрова. За цією адресою Булгакови прожили близько восьми років. Там майбутній класик російської літератури у жовтні 1898 року написав свій перший твір, що мав назву "Похождения Светланы". Однак текст цього оповідання не зберігся до наших днів. Того ж року в сім'ї народилася п'ята дитина, брат Михайла Микола.

У ті часи родина Булгакових винаймала дачу в передмісті Києва, у Святошині, що її нарадив Опанасу Івановичу його колега, професор Василь Екземплярський. Опанас Булгаков зі сім'єю винайняв цю дачу на ціле літо, проте в березні 1900 року, мавши проблеми з орендою житла, Опанас Іванович купив ділянку землі у селищі Буча, 29 верст від Києва. Там Булгакови розпочали будівництво власної дачі, незважаючи на те, що не мали власного будинку в Києві. На той час ділянка знаходилася на Васильківському проспекті Бучі. Там Михайло писав репризи для домашніх спектаклів. Того ж року у Варвари та Опанаса народився третій син, Іван, а ще через два роки четверта дочка - Олена. А вже 18 (31) серпня 1900 року 9-річного Михайла було прийнято у підготовчий клас Другої Київської гімназії, регентом якої був дядько юнака С. І. Булгаков.

Уже через рік, 22 серпня ( 4 вересня) 1901 року, Михайло Опанасович вступив до першого класу другого відділення Олександрівської класичної гімназії. У гімназійні роки Михайло продовжував розвивати свої мистецькі таланти. Отак, зокрема, у січні 1903 року на благодійному спектаклі „Принцесса Горошина", який поставила його мати, він зіграв одразу дві ролі. У березні 1903 року Булгакови переїхали на вулицю Волоську, № 5, а влітку того ж року Михайло закінчив з нагородою другий клас гімназії. Через рік, у березні 1904 року, сім'я перебралася на вулицю Прозоровську, а ще через два роки - у Діонісьєвський провулок (нині Бехтеревський), № 4; у серпні того ж року вони винайняли сім кімнат другого поверху на Андріївському узвозі, № 13. За час цих переїздів Михайло Булгаков закінчив шість класів гімназії, причому третій клас - з нагородою другого ступеня, а шостий - з нагородою першого ступеня.

8 (21) лютого 1907 року Булгаков-старший став ординарним професором кафедри історії західних віросповідань. Однак через кілька тижнів, 14 (27) березня, Опанас Іванович помер від нефросклерозу, який призвів до хронічної ниркової недостатності. Смерть батька все ж не завадила молодому Булгакову отримати гарну освіту. Він закінчив гімназію, де зазвичай навчалися діти з сімей російської інтелігенції. Рівень викладання був там доволі високий, зважаючи на те, що у гімназії іноді викладали університетські педагоги. Влітку 1908 року, будучи на останньому курсі гімназії, Булгаков-молодший підробляв на залізниці, у напрямку Бучі, і водночас ще й репетирував. У Бучі виконував ролі у спектаклях Антона Чехова „По бабушкиному завещанию", „Спиритический сеанс", „Юбилей", „Предложение". Тоді ж він познайомився зі своєю майбутньою дружиною, Тетяною Михайлівною Лаппа, яка приїхала у Київ на канікули. У травні 1909 року Булгаков завершив навчання у Першій Київській гімназії і 8 червня отримав атестат зрілості.

Студентські роки

21 серпня ( 3 вересня) 1909 року (за іншими даними 20 серпня ( 2 вересня)) Михайло Булгаков вступив на медичний факультет Київського імператорського університету Святого Володимира. Успішно склавши іспити після закінчення програми навчання на першому курсі, влітку Булгаков узяв участь у кількох любительських виставах на дачі Семенцових і Попперов у літньому театрі Бучі, а саме: „На рельсах", „Разлука та же наука", „Коломбина". Літом 1911 року подруга Михайла Тетяна Лаппа, після закінченні гімназії, переїхала з Саратова до Києва, де згодом вступила на Вищі жіночі курси. Того ж року, восени, Михайло Опанасович залишився на другий рік на другому курсі медичного факультету університету. Уже 10 (23) вересня 1912 року він подав прохання ректорові університету про його залишення ще на один рік на другому курсі через неуспішність внаслідок хвороби. Булгакову було вручено повістку про призов для виконання військового обов'язку ратником ополчення 2-го розряду, однак уже 24 березня ( 6 квітня) наступного року Михайло Булгаков отримав офіційний дозвіл від Міністерства народної просвіти Російської імперії на повторну освіту на другому курсі. Після успішного складення у весняну сесію двох іспитів, з анатомії та гістології, Булгаков перевівся на третій курс.

26 квітня ( 9 травня) у церкві Миколи Доброго отець Олександр Глаголєв здійснив вінчання Михайла Опанасовича та Тетяни Михайлівни. Поручителями молодят стали Б. Богданов, Платон і Олександр Гдешинські, К. Булгаков. Наречена була дочкою голови Саратовської казенної палати. Сім'я Лаппа, на відміну від Булгакових, була дворянами у багатьох поколіннях. Після весілля молоде подружжя Булгакових спочатку оселилося у квартирі, яку вони винаймали на Рейтарській вулиці, № 25, а згодом на Андріївському узвозі, № 38. На той час Київ був одним з театральних центрів країни і Булгакови, як і інші кияни, ходили на театральні прем'єри, на концерти Федора Шаляпіна та інших виконавців, що приїжджали до Києва.

1914 року почалася Перша світова війна. У серпні того року Михайло працював у шпиталі при Казенній палаті у Саратові, що його сам і допоміг заснувати. На початку осені Михайло, повернувшись до Києва, розпочав навчання на третьому курсі університету. Тетяна на той час почала працювати в шпиталі, а її чоловік, як старшокурсник, чергував у лазареті Червоного Хреста. Навесні 1915 року у Київському Імператорському університеті розпочалась призовна кампанія і Михайло Опанасович зголосився піти на службу до Морського відомства як військовий лікар. Однак його так і не мобілізували, за станом здоров'я. Після семестрових іспитів на четвертому курсі він отримав звання зауряд-лікаря 2-го розряду і з 18 (31) травня, з дозволу ректора університету, почав працювати у Київському військовому шпиталі на Печерську. Улітку Михайло Булгаков знову став працювати в лазареті Червоного Хреста, а вже 22 грудня 1915 ( 4 січня 1916) року Булгаков закінчив останній, п'ятий, курс Київського університету і здобув звання зауряд-лікаря 1-го розряду. Після успішного складення випускних іспитів у період 10 (23) лютого - 30 березня ( 11 квітня) навчання на медичному факультеті університету було завершено, і Михайлові Булгаков отримав ступінь лікаря з відзнакою.

Повоєнний час та Громадянська війна

Після завершення навчання у квітні 1916 року Булгаков працював медичним добровольцем на Південно-Західному фронті, у польовому шпиталі Червоного Хреста в Кам'янці-Подільському. У травні - червні 1916 року австрійський фронт було прорвано арміями генерала Олексія Брусилова. Через це в період з червня до вересня Булгаков працював у Чернівцях, де став хірургом. У тій війні російська армія зазнавала великих втрат, тому Булгаков був майже постійно зайнятий роботою. 16 (29) липня Михайла Булгакова зарахували до резерву Московського окружного воєнно-санітарного управління ратником ополчення 2-го розряду. 29 вересня ( 12 жовтня) 1916 (за іншими даними 27 вересня ( 10 жовтня)) року Михайла Булгакова відкликали з фронту та послали управляти земською Нікольською сільською лікарнею у Сичьовському повіті, Смоленської губернії. Згідно з документами, за якими працював Михайло Опанасович, за роки праці у Нікольській лікарні він прийняв більше 15-ти тисяч хворих й успішно виконав багато хірургічних операцій.

На початку 1917 року сталася Лютнева революція, що ознаменувала падіння монархії та Російської імперії. Булгаков про неї дізнався наприкінці лютого - на початку березня того ж року, після чого, забравши в університеті всі документи, які не встиг взяти у квітні 1916 року, повернувся у Нікольське. Того ж року, влітку, Михайло почав регулярно вживати морфій після того, як був змушений зробити собі щеплення від дифтерії, якою, як він гадав, захворів після проведення трахеотомії хворій дитині. Булгаков намагався позбутися сверблячки за допомогою наркотичної речовини, проте з часом приймання морфію стало згубною звичкою. Восени Булгакова призначено завідувачем інфекційного та венерологічного відділення міської земської лікарні у Вязьмі. Тоді ж майбутній письменник розпочав роботу над циклом автобіографічних оповідань про медичну практику у Нікольській лікарні. Вже наприкінці року більшовики здійснили Жовтневий переворот, наслідком якого стало падіння Російської республіки. Булгаков на той час був ратником ополчення та працював земським лікарем, як військовозобов'язаний. У грудні 1917 року Михайло Опанасович намагався звільнитися з військової служби і спеціально для цього поїхав до Москви просити про демобілізацію, однак отримав там відмову.

Через кілька місяців, 19 лютого, земського лікаря було звільнено з військової служби через хворобу, і 1 березня Михайло повернувся до Києва, у батьківський дім на Андріївському узвозі, де за допомогою свого вітчима, Івана Павловича Воскресенського, позбувся згубної залежності від морфіну та розпочав практику лікаря-венеролога. Українську столицю на той час займали німецькі війська. Під час наступних Громадянської війни та Радянсько-української війни у місті раз-по-раз змінювалася влада, а що Булгаков був лікарем, то його послуги використовували різні війська. 14 грудня у Київ увійшли війська Директорії Української Народної Республіки. У той день лікар, у складі офіцерської дружини, намагався захистити уряд гетьмана Павла Скоропадського. За спогадами Михайла Опанасовича, записаними професором Павлом Поповим:

...був на вулицях міста. Пережив близьке того, що є в романі...

Оригінальний текст (рос.)

...был на улицах города. Пережил близкое тому, что имеется в романе...

У ніч з 2 на 3 лютого 1919 року Булгакова мобілізували в армію УНР, звідки він дезертував і від липня до серпня переховувався в київських лісах, через більшовицьку мобілізацію лікарів. Уже 12 вересня Михайла Булгакова мобілізували до лав білої армії. Існує версія, що наприкінці серпня того ж року лікаря все ж мобілізували до лав Червоної Армії, з якою він покинув місто до 14- 16 жовтня, коли у перебігу боїв на вулицях Києва або перейшов до лав Збройних Сил Півдня Росії, або ж потрапив у полон до них. У лавах „білих" він став начальником санітарного околотка 3-го Терського козачого полку (за іншими даними 3-го Терського кінного полку). Приблизно у той же час письменник-початківець розпочав роботу над циклом „Наброски земского врача" (ранню редакцію циклу оповідань "Записки юного врача") та оповіданнями „Недуг" і „Первый цвет". Під час війни рівень життя населення значно погіршився. Воєнні дії позначилися також і на сім'ї Булгакових. Зокрема, взимку 1918 року спалили їхню дачу у Бучі.

Початок письменницької діяльності

Відповідно до автобіографії письменника від 1924 року, свою літературну кар'єру він розпочав восени 1919 року, написавши кілька оповідань. Однак сестра прозаїка Надія Земська згадувала, що своє перше оповідання „Огненный змей" її брат написав ще на першому курсі університету.

Наприкінці жовтня 1919 року Михайло Булгаков разом із 3-м Терським полком переїхав на Північний Кавказ, де у листопаді в складі полку узяв участь у поході на Чечен-аул і Шалі-аул, метою якого було знищення Республіки Горців Кавказу. Там же відбулася і перша публікація фейлетону „Грядущие перспективы" у газеті „Грозный" 26 листопада 1919 року. Наприкінці листопада Михайло Опанасович переїхав у місто Владикавказ, що у Північній Осетії, де розпочав роботу у військовому шпиталі, а поселився, разом з дружиною, на вулиці Слєпцовській, № 9. Згодом він, за власними словами, назавжди припинив медичну діяльність і натомість почав працювати у деяких місцевих газетах. Перехід Булгакова від медицини до літератури був багато в чому зумовлений небажанням брати участь у Громадянській війні. Деякі літературознавці оцінюють цей період роботи Булгакова як початковий. Через брак грошей він писав тоді прості твори, які слугували пропагандою радянської влади. Однак вважають, що саме період у Владикавказі дав основу для написання повісті "Записки на манжетах".

18 січня 1920 року було опубліковано фейлетон „В кафэ", а через місяць ще один твір - „Дань восхищения". 28 лютого у Владикавказі вийшов перший номер щотижневої газети „Кавказ", серед авторів якої значився і Михайло Опанасович. „Білі" відступили з Владикавказа, а в лютому того ж року журналіст захворів на поворотний тиф і хворів на нього до початку квітня 1920 року, коли місто зайняли більшовики з їхньою Червоною Армією. Почав співпрацювати з новою владою, у підвідділі мистецтв місцевого революційного комітету, яким тоді завідував Юрій Сльозкін. Спочатку Михайло Опанасович був завідувачем літературного відділу цього підвідділу мистецтв, а з кінця травня очолив театральний відділ. Працюючи на „червоних", Булгаков одночасно читав лекції перед спектаклями оперної та драматичної труп місцевого російського театру (нині Владикавказький академічний російський театр імені Є. Б. Вахтангова). Саме тоді він написав свою першу п'єсу „Самооборона", прем'єра якої відбулася 4 червня на сцені Першого Радянського театру Владикавказа. У ті часи Булгаков брав активну участь у розвитку культури: для Першого Радянського театру він писав п'єси, які ставили осетинська та інгуська театральні трупи, 1 липня того ж року виступив з доповіддю на диспуті про Олександра Пушкіна, викладав у Народній драматичній студії, а наприкінці літа написав п'єсу „Братья Турбины (Пробил час)", прем'єра якої відбулася 21 жовтня у тому ж театрі. А проте через тиждень підвідділ мистецтв піддала великій критиці Комісія, завданням якої було оцінити діяльність цієї установи. Вислідом роботи комісії стало звільнення з роботи Михайла Булгакова, Юрія Сльозкіна та ще двох співробітників. Після звільнення, наприкінці 1920 року, письменник працював над комедією „Глиняные женихи (Вероломный папаша)", яку, проте, так ніколи і не було поставлено на сцені.

На початку 1921 року, наприкінці січня - на початку лютого, за десять днів письменник написав п'єсу „Парижские коммунары", яку прийняли до постановки у місцевому театрі. У той же час він відправив три п'єси, „Самооборона", „Братья Турбины" і „Парижские коммунары" у Москву на конкурс у Майстерню комуністичної драматургії, але безрезультатно. Водночас Булгаков працював над романом, який писав на основі оповідання „Недуг". Уже в середині березня у Першому Радянському театрі відбулася прем'єра п'єси „Парижские коммунары". 1 квітня він опублікував у владикавказькій газеті „Коммунист" фейлетон „Неделя просвещения". Наприкінці квітня - на початку травня разом з калмицьким юристом Туаджином Пейзулаєвим Булгаков написав п'єсу „Сыновья муллы". 15 травня у Владикавказі відкрився Горський Народний художній інститут, куди Михайла Булгакова запросили на посаду декана театрального факультету інституту. Того ж місяця відбулася прем'єра „Сыновья муллы" на сцені Першого Радянського театру у виконанні акторів-аматорів.

У травні того ж року Михайло Опанасович отримав достатню суму грошей за поставлену останню п'єсу, і цієї суми йому вистачило для переїзду у грузинське місто Тифліс (нині Тбілісі), через Баку. Там письменник теж намагався поставити свої п'єси. Під час свого перебування у Тифлісі, а згодом в іншому грузинському місті - Батумі, Булгаков мав змогу емігрувати, як це зробили багато представників російської інтелігенції у ті часи. Тоді з Батумі до Стамбула регулярно ходили пароплави. А все ж письменник постановив, що повинен залишитися на батьківщині. Саме тому після короткої зупинки 17 вересня у Києві, куди він потрапив проїздом через Одесу, вночі 28 вересня 1921 року класик переїхав до столиці радянської Росії - Москви. Дорогою, 24 вересня, Булгаков почав писати сценарій за романом Льва Толстого „Война и миръ".

Життя у Москві

Дружина Булгакова, Тетяна Лаппа, приїхала у столицю раніше, і після приїзду чоловіка сім'я Булгакових поселилася у Тихомировському студентському гуртожитку Першого медичного інституту. Після переїзду до Москви творчість Булгакова разюче змінилася. Його твори здебільшого стосувалися саме цього міста, тому Булгакова називають одним з найбільш „московських" письменників. Наприкінці вересня Булгакови переїхали у квартиру при дитячому садку „Золотая рыбка" у Воротніковському провулку, № 1 до родичів чоловіка сестри Булгакова, Надії, Андрія Михайловича Земського. 1 жовтня Михайло Булгаков почав працювати секретарем літературного відділу Головного політико-просвітницького комітету Республіки. На посаді секретаря більшовицького органу влади Булгаков займався протоколюванням засідань, написанням лозунгів про допомогу голодуючим Поволжя, випускав поетичні збірки класиків тощо. Згодом Булгакови переїхали у кімнату Андрія Земського на Великій Садовій вулиці. У цей період письменник написав фейлетони „Евгений Онегин" і „Муза мести" про поета Миколу Некрасова, проте за життя письменника ці твори опубліковані не були. Тоді ж Михайло Булгаков задумав написати історичну драму про Миколу II та Григорія Распутіна. Однак уже 1 грудня, у зв'язку з розформуванням відділу, де працював Булгаков, письменника звільнили, і він залишився без роботи. Майже відразу почав працювати завідувачем хроніки щотижневої газети „Торгово-промышленный вестник". Наступного 1922 року Михайло Опанасович написав фейлетон „Торговый ренессанс".

У період НЕПу він намагався публікуватися у приватних газетах, але вони дуже швидко банкрутували. А в середині січня 1922 року закрилася газета „Торгово-промышленный вестник". 1 лютого померла мати Булгакова, Варвара Михайлівна. 4 лютого ветеран Першої світової війни вперше опублікував свій твір у московській пресі. Тоді ж газета „Правда" опублікувала його репортаж „Эмигрантская портняжная фабрика". У лютому - березні письменник працював завідувачем видавничої частини Військово-редакційної ради Науково-технічного комітету Інституту інженерів Червоного Повітряного Флоту імені М. Є. Жуковського. Брак грошей навіть привів Михайла Опанасовича на якийсь у трупу бродячих акторів.

Триває найчорніший період мого життя. Ми з дружиною голодуємо... Оббігав усю Москву - немає місця. Валянки розсипалися.

Оригінальний текст (рос.)

Идет самый черный период моей жизни. Мы с женой голодаем... Обегал всю Москву - нет места. Валенки рассыпались.

- Запис Булгакова у щоденнику від 9 лютого 1922 року

Письменник та його родина важко переживали перші роки становлення комуністичної влади. Однак чим далі, тим легше було жити. З весни 1922 року Булгаков регулярно публікувався у різних газетах і журналах. Зокрема, у німецькій газеті "Накануне" з Берліна, яку видавали російські емігранти, у московських газетах „Рабочий", де з 1 березня і до грудня опублікував 29 репортажів і статей під псевдонімами - М. Б., Булл., М.Булл., Михаил Булл. тощо, і „Гудок", де працював до 1926 року й опублікував понад 120-ти репортажів, нарисів, фейлетонів тощо. Приблизно у той же час письменник написав оповідання „Необыкновенные приключения доктора". 20 квітня 1923 року Михайло Опанасович став членом Всеросійської спілки письменників У той же час письменник публікує повість „Записки на манжетах". Майже з перших днів літературної діяльності Михайла Булгакова на нього постійно чинила тиск Російська асоціація пролетарських письменників, яка опікувалася ідеологічною чистотою мистецтва взагалі та літератури зокрема.

На початку січня 1924 року Михайла Булгакова запросили на влаштований видавцями газети „Накануне" вечір у Бюро обслуговування іноземців. Там молодий літератор познайомився з Любов'ю Євгенівною Бєлозьорською, яка нещодавно повернулася з-за кордону. Через кілька місяців, у квітні, подружжя Булгакових розлучилося. А вже восени Михайло Опанасович та Любов Євгенівна почали жити разом в Обуховому провулку, № 9. Через пів року, 30 квітня, Булгаков і Бєлозьорська офіційно зареєстрували свій шлюб. Медовий місяць молоде подружжя відсвяткувало у кримському Коктебелі, куди вони прибули на запрошення Максиміліана Волошина. 1925 року вийшла збірка сатиричних оповідань "Дьяволиада", було опубліковано повість „Фатальні яйця", а також перше оповідання циклу „Записки юного врача", „Стальное горло".

7 травня 1926 року працівники Об'єднаного державного політичного управління провели обшук у кімнаті письменника. У результаті обшуку чекісти вилучили машинописні екземпляри повісті „Собачье сердце" та щоденники. А наприкінці червня він переїхав у Малий Льовшинський провулок, № 4. Того ж року було вперше поставлено п'єсу "Дни Турбиных", у Московському художньому академічному театрі. Наприкінці серпня 1927 року сім'я знову переїхала, у нову трикімнатну квартиру на вулиці Великій Пироговській, № 35а. Тоді ж письменник завершив роботу над драмою "Бег", а також п'єсу "Зойкина квартира" у Театрі-студії Євгена Вахтангова. І відтоді прозаїка більше не публікували, чи майже не публікували, у радянській пресі. У 1928 році Булгакови поїхали на Кавказ. Під час цієї своєї поїздки вони відвідали Тифліс, Батумі, Зелений Мис (нині грузинське село Мцване Контсхі), Владикавказ і Гудермес. У Москві того року відбулася прем'єра п'єси "Багровый остров". Тоді ж митець задумав написання роману, який згодом назвав „Майстер і Маргарита", а також почав роботу над п'єсою про Мольєра ( "Кабала святош").

28 лютого 1929 року Михайло Булгаков познайомився зі своєю новою майбутньою дружиною, Оленою Сергіївною Шиловською (у дівоцтві - Нюрнберг). 1929 року критика з боку більшовицької партії та її прибічників досягла свого апогею. Зі сцени була знята п'єса „Багровый остров", "Бег", „Дни Турбиных" і „Зойкина квартира". А потім Головне управління з контролю за репертуаром Комітету у справах мистецтв не рекомендувало до постановки булгаковську п'єсу „Жизнь господина де Мольера". Після цього, 28 березня 1930 року, драматург написав гнівний лист у Раду народних комісарів СРСР. Як і в листі від вересня 1929 року на ім'я секретаря Центрального виконавчого комітету СРСР Авеля Єнукідзе, Михайло Опанасович написав, що повна заборона його творів у СРСР робить неможливим його життя і тому просив дати дозвіл поїхати за кордон. Також прозаїк писав листи голові Центрального виконавчого комітету СРСР Михайлу Калініну, члену колегії начальнику Главмистецтва Народного комісаріату просвіти РРФСР Олексію Свідерському, Олексію Пєшкову тощо. Влада відреагувала на лист письменника: 18 квітня Булгакову особисто зателефонував секретар Центрального комітету ВКП(б) Йосип „Сталін" Джугашвілі.

Після розмови з комуністичним діячем митця призначили режисером-асистентом Московського художнього академічного театру. 2 жовтня 1929 року письменник подав заяву про вихід зі Всеросійського союзу письменників. З літа 1930 року до 15 березня наступного року Булгаков працював у Театрі робочої молоді. 25 лютого 1931 року розірвав стосунки з Оленою Шиловською, через її чоловіка Є. А. Шиловського. Однак влітку наступного року вони відновили свої стосунки. 3 жовтня Булгаков розлучився зі своєю дружиною Любов'ю Бєлозьорською, а наступного дня Шиловська та Булгаков зареєстрували свій шлюб. Наприкінці місяця Олена разом зі своїм сином Сергієм переїхала до Михайла на Велику Пироговську. 18 лютого 1934 року Михайло Булгаков переїхав на вулицю Фурманова. 4 червня того ж року його прийняли до Спілки письменників СРСР. У 1932 році показ п'єси „Дни Турбиных" відновили і після цього до останніх років митця у нього більше не було труднощів з грошима, як у 1920-ті роки. Того ж року у художньому театрі показали інсценізацію роману Миколи Гоголя „Мертві душі".

Останні роки та смерть

Останні роки свого життя письменник присвятив написанню одного з основних своїх романів - Майстер і Маргарита". 1934 року драматург завершив перший повний варіант роману, який містив 37 глав.

Після зняття зі сцени нової булгаковської п'єси "Жизнь господина де Мольера" у Михайла Опанасовича стався конфлікт з керівництвом театру, внаслідок якого режисер змушений був піти з театру. Після кількох років роботи у Московському академічному театрі Булгаков майже відразу влаштувався лібретистом і перекладачем у Большой театр. 1936 року там відбулася прем'єра вистави "Жизнь господина де Мольера". Наступного 1937 року Булгаков працював над лібрето "Минин и Пожарский" і "Пётр I". А через два роки вже працював над іншим лібрето, "Рашель", а також над п'єсою про Йосипа "Сталіна" Джугашвілі - "Батум". Однак, на диво, п'єса потрапила під цензуру і була заборонена до друку та поставлення на сцені. Наприкінці 1939 року стан здоров'я письменника стрімко погіршився.

10 вересня 1939 року Михайло Булгаков переїхав з дружиною до Ленінграда, а вже наступного дня у письменника різко погіршився зір. Після цього Булгаков почав надиктовувати речення свого magnum opus, Майстер і Маргарита", своїй дружині Олені Сергіївні. У "північній столиці" йому встановили діагноз "гіпертонічний нефросклероз", який був і в його батька. Через кілька днів Михайло Булгаков повернувся до Москви, де консиліум лікарів підтвердив діагноз ленінградських колег. Наприкінці року письменник відправився у Підмосков'я, у санаторій Барвиха, де перебував на лікуванні.

З лютого 1940 року друзі та родичі чергували біля ліжка митця, який дуже страждав від болю у нирках. 10 березня 1940 року у Москві Михайло Опанасович Булгаков помер о 16:39. Наступного дня, 11 березня, відбулася громадська панахида у будівлі Спілки письменників СРСР. Перед цією панахидою відомий московський скульптор Сергій Меркуров зняв з обличчя Михайла Булгакова посмертну маску. 12 березня Булгакова було кремовано та поховано на Новодівочому цвинтарі у Москві.

Літературна творчість

У своїй творчості Булгаков неодноразово зображав автобіографічні елементи. Зокрема, свою матір, Варвару Михайлівну, Михайло Опанасович зобразив у романі "Белая гвардия". Будинок, де жили Булгакови, на Андріївському узвозі № 13, він описав у романі "Дни Турбиных". Деякі літературознавці зазначають, що Булгаков, коли писав роман "Майстер і Маргарита", образ Воланда узяв з ролі Мефістофеля у виконанні Федора Шаляпіна, виступи якого він бачив у київських театрах. А образом Маргарити стала третя дружина письменника - Олена Сергіївна.

Період, коли майбутній письменник займався медициною, він описав в образах персонажу повісті Фатальні яйця, професора Пєрсікова та Пилипа Пилиповича у повісті "Собачье сердце". Вже у період роботи у "російській глубинці", у Вязьмі, де він працював завідувачем інфекційного та венерологічного відділення міської земської лікарні, Булгаков зобразив свого персонажа у циклі оповідань "Записки юного врача". Головний герой був протеже самого Михайла Опанасовича - чесного лікаря, який рятував хворих у безнадійних ситуаціях.

Після переїзду у Москву Булгакови зблизилися зі знайомими Земських - Вірою Федорівною й Іваном Павловичем Крєшковим. Останні мешкали на Патріарших прудах, на вулиці Малій Бронній, № 32, де разом із родиною Булгакових проводили спіритичні сеанси.

Вважають, що у деяких своїх "містичних" творах Михайло Булгаков використовував, як літературні джерела: оперу "Фауст", написану Шарлем Ґуно, містичну прозу Олексія Толстого, а також філософську прозу Анатоля Франса. Булгаков також і сам стверджував, що орієнтувався на творчість Герберта Веллса. Фантастичні ідеї останнього він використав у повістях "Роковые яйца" та "Собачье сердце", а також у п'єсі "Адам и Ева". Письменник також використовував образи творчості Жюля Верна, Редьярда Кіплінга, Андрія Бєлого, Йоганна Вольфганга фон Гете, Федіра Достоєвського та Чарльза Метьюріна. Можливо, найбільше значення у літературі Булгакова відіграв Микола Гоголь.

Відносини з радянською владою

Наприкінці 1920-х років радянська влада цензурувала твори Михайла Опанасовича. Зокрема, були зняти зі сцени п'єси "Багровый остров", "Зойкина квартира" та "Дни Турбиных". Основну роль у забороні булгаковських робіт відіграло Головне управління контролю за репертуаром Комітету у справах мистецтв, яке також не рекомендувало постановку п'єсу "Жизнь господина де Мольера". У зв'язку з цим драматург писав листи до владних структур. Так у вересні 1929 року Булгаков написав листа на ім'я секретаря Центрального виконавчого комітету СРСР, Авеля Єнукідзе. Потім 28 березня 1930 року, драматург написав гнівний лист раді народних комісарів СРСР, який, на відміну від інших, спрацював. 18 квітня Булгакову особисто подзвонив секретар Центрального комітету ВКП(б), Йосип "Сталін" Джугашвілі. У наступні роки Михайло Опанасович неодноразово писав листи головному партійному діячеві країни. Однак, вони залишилися без відповіді. А у 1931 році Булгаков просив про особисту зустріч з, так званим, "Батьком народів", але як і до того відповідь не прийшла. У 1935 році письменник разом з Анною Ахматовою написав листа на захист її чоловіка та сина. А вже через три роки, у 1938 році, драматург написав листа на захист свого друга, Миколи Ердмана.

У період "Хрущовської відлиги" почали публікувати твори письменника, які у час "сталінізму" були заборонені. Зокрема, Майстер і Маргарита" та інші роботи Булгакова.

Погляди на Росію

За оцінками різних дослідників біографії Булгакова, він був російським патріотом. Так сталося, що він жив в одні з найбільш буремних часів російської та української історій. Лютнева революція ознаменувала падіння Російської імперії. Згодом він писав, що з революцією "раптово та грізно наступила історія".

Погляди на Україну

Хоч Булгаков ніколи не приховував своєї імперської позиції щодо України, він, як очевидець подій 1918-1919 рр. у Києві, змушений був показати у своїх творах ( "Біла гвардія" і "Дні Турбіних") те піднесення, яке опанувало українським суспільством під час здобуття незалежності та постання Української Народної Республіки. Так на сторінках цих творів, разом з виразно гротескним зображенням таких постатей української політики тих часів, як гетьман Скоропадський, Симон Петлюра, полковник Болбочан, містяться і правдиві описи тогочасних подій.

От як Булгаков характеризує ті українські сили, які брали участь у здобутті незалежності:

Були десятки тисяч людей, які повернулися з війни і вміють стріляти... - А вивчили самі ж офіцери за наказом начальства! Сотні тисяч гвинтівок, закопаних у землю, схованих у клунях і коморах і не зданих, незважаючи на швидкі на руку військово-польові німецькі суди, прочуханки шомполами і стрілянину шрапнелями, мільйони патронів в тій же землі, і тридюймові гармати в кожному п'ятому селі, і кулемети в кожному другому, у всякому містечку склади снарядів, цейхгаузи з шинелями і папахами. І в цих же містечках народні вчителі, фельдшери, однодворці, українські семінаристи, які волею долі стали прапорщиками, здоровенні сини бджолярів, штабс-капітани з українськими прізвищами... всі говорять українською мовою, всі люблять Україну чарівну, уявну, без панів, без офіцерів-москалів, - і тисячі колишніх полонених українців, що повернулися з Галичини. Це доважкою до десятків тисяч мужиків?... О-го-го!

Оригінальний текст (рос.)

А от що пише Булгаков про Симона Петлюру:

Симон. Та не було його. Не було. Так, нісенітниця, легенда, міраж. Просто слово, в якому злилися і невситима лють, і жага мужицької помсти, і сподівання тих вірних синів своєї соняшникової, спекотної України, що ненавидять Москву, яка б вона не була - більшовицька, царська або ще якась.

Оригінальний текст (рос.)

Родина та особисте життя

Батьком Михайла Булгакова був Опанас Іванович ( рос. Афанасий Иванович), що працював викладачем Київської духовної академії, самостійно утримуючи велику сім'ю. Опанас Іванович народився 1859 року у сім'ї сільського священника та майбутньої хрещеної мати Михайла Опанасовича, Олімпіади Федорівни. Паралельно з викладацькою діяльністю Булгаков-старший працював у місцевій цензурі та мав чин статського радника, що означало надання спадкового дворянства. Мати, Варвара Михайлівна ( рос. Варвара Михайловна; 1870 - 1 лютого 1922), займалася вихованням свої дітей. Вона була донькою протоієрея Казанського собору у місті Карачев, Орловського повіту, Михайла Покровського. З тієї ж губернії були родом батьки Михайла Опанасовича. Йому мати прищепила любов до музики та літератури. Булгакови були сім'єю провінційної інтелігенції. За спогадами тих, хто знав Варвару Михайлівну, відзначали, що вона була гарною мамою, а також добрим вихователем, могла зайняти якимось ділом, вважаючи, що людям не можна байдикувати. У сім'ї Варвари Михайлівни було сім дітей: Михайло, Віра ( 1892), Надія ( 1895), Варвара ( 1895), Микола ( 1898), Іван ( 1900), Віра ( 1902). Після смерті чоловіка, 14 (27) березня 1907 року, Варвара Михайлівна вийшла заміж за Івана Павловича Воскресенського. Першою дружиною письменника стала Тетяна Миколаївна Лаппа, яка походила з сім'ї спадкових дворян, донька голови Саратовської казенної палати. Другою дружиною Михайла Опанасовича стала Любов Євгенівна Бєлозьорська. А третьою й останньою дружиною Булгакова стала Олена Сергіївна Шиловська (у дівоцтві - Нюрнберг). Їй Михайло Опанасович присвятив свій роман "Тайному другу". Вона була вірним другом і помічником письменника. Після смерті російського літературного діяча вона зробила багато для видавництва творів свого чоловіка, зокрема роману Майстер і Маргарита".

Булгаков був також хресним батьком своєї племінниці, дочки сестри Надії, Олени Андріївни Земської. За спогадами останньої Михайло любив влаштовувати вдома театральні вистави. Також у них було заведено ставити маленькі вистави- шаради, дорослі діти надавали уроки молодшим, навіть, мали учнів, які до них спеціально для цього приходили. Вони часто ходили в оперу, у драматичний театр тощо. Діти також полюбляли книги. У дачній бібліотеці Булгакових були книги англійською, французькою та німецькою мовами. Ще у дитинстві найулюбленішими письменниками Михайла Булгакова були Джеймс Фенімор Купер, Жюль Верн, Даніель Дефо. Іноземні мови знали усі діти родини та вважалось якось неможливим, щоб людина знала лише російську та українську мови.

Вшанування пам'яті

Щороку у день народження письменника, 15 травня, у місті Буча, де колись знаходилася дача сім'ї Булгакових, проходить вшанування пам'яті Михайла Опанасовича. Зокрема, бучанці щороку прибирають біля пам'ятного знаку, присвяченому російському драматургу, який знаходиться поблизу місця знаходження колишньої дачі сім'ї. Його встановили у 1991 році з нагоди 100-річчя письменника Українським товариством пам'яток історії та культури. 15 травня 2004 року у Москві на вулиці Велика Садова, № 10 відкрився Культурно-просвітній центр, музей-театр "Булгаковский Дом". На відкритті центру були присутні більше 500 людей, включаючи діячів культури, булгаковознавців, акторів місцевих театрів, художників, представників інтелігенції та шанувальників творчості письменників. Згідно з інформацією з офіційного сайту культурного центру його щотижня відвідують від тисячі людей. У 2011 році на базі культурного центру було відкрито Театр імені М. О. Булгакова.

У 2005 році, згідно з рішенням депутатів Київської обласної ради, у Києві з'явилася вулиця Булгакова. У ювілейному 2006 році, на 115-річчя митця Київська обласна рада V-го скликання одностайно прийняла рішення "Про збереження культурної та історичної спадщини, та створення історико-ландшафтного парку (заповіднику) садиби відомого письменника М. О. Булгакова". Згодом історико-ландшафтний парк внесли до переліку нерухомих пам'яток Київської області під порядковим № 1166 для занесення до Державного реєстру нерухомих пам'яток України. 19 жовтня 2009 року у Києві відкрили перший пам'ятник в Україні, присвячений Булгакову. Його встановили на Андріївському узвозі, № 13, де колись жив письменник. У відкритті пам'ятника узяв участь тодішній міський голова Леонід Черновецький. Авторами монументу стали заслужений художник України Микола Рапай, а також заслужений архітектор України В'ячеслав Дормидонтов.

Переклади українською

1. Микола Рябчук. Дискурс домінування: до проблеми українсько-російських "асиметричних" відносин // Рідний край. 2010. № 1. стор.: 66-73.

2. Розділ III. Русь етнiчна або "вузька" // Євген Наконечний. Украдене ім'я: Чому русини стали українцями. Передмова Я. Дашкевича. 3-тє видання. Львів, 2001.- 400 с.

3. ↑ Бальчос А. Бучанський лейтмотив: життя Михайла Булгакова // Бучанські новини. - 2010. - 11 травня.

4. Винятком є публікація булгаковський переклад п'єси Мольєра, „L'avare", яку було опубліковано у 1938 році у виданні Academia, а також „Седьмой сон", з п'єси „Бег", опублікований 1932 року у виданні Красная газета.

5. М. А. Булгаков. "И судимы были мертвые". М, 1994, стр. 80. (рос.)

6. М. А. Булгаков. "И судимы были мертвые". М, 1994, стр. 81. (рос.)

7. ↑ Воробьова І. (15-05-2009). До дня народження Майстра. bucha.com.ua.

8. О Театре им. М.А. Булгакова. Офіційний сайт Культурно-просвітнього центру, музею-театру "Булгаковский Дом" (рос.).

9. У Києві відкрили перший в СНД пам'ятник Михайлу Булгакову. bucha.com.ua. 20-09-2007.

# data[].attributes.attachment_link.title
Булгаков Михайло Опанасович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Михайло Булгаков рос. Михаил Булгаков Псевдо Агарин, М. Б., Булл., М.Булл., Михаил Булл.

# data[].attributes.headline
Експрес-урок

# data[].attributes.subject
Експрес-урок

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Зарубіжна Література

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок 3. Михайло Булгаков (автор – головний редактор журналу "ЗЛ" Дмитро Лебедь)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига "Собаче серце"

# data[].attributes.subject
Аудіокнига "Собаче серце"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Константин Кирюхин

# data[].attributes.attachment_link.title
Михаил Булгаков: Собачье сердце. Аудиокнига

# data[].attributes.attachment_link.title
Собачье сердце (1988)

# data[].attributes.attachment_link.description
Двухсерийная экранизация повести Михаила Булгакова "Собачье сердце", которую долгое время не издавали из-за явной антисоветской тематики. Произведение было официально издано в 1987-м, за год до выхода фильма "Собачье сердце", который можно посмотреть онлайн в нашем интернет-кинотеатре. События разворачиваются в середине двадцатых годов, когда в стране уже прочно укрепилась новая Советская власть.

# data[].attributes.headline
2 Експрес-урок

# data[].attributes.subject
2 Експрес-урок

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес-урок П.Маар "Машина для здійснення бажань"Реальне і фантастичне.

# data[].attributes.headline
Виконати  тест-гру

# data[].attributes.subject
Виконати  тест-гру

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Wordwall - Быстрее создавайте лучшие уроки

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Реальне у творі: Вівтарукус, пан Пляшкер, пані Моркван, Кожна людина має бажання та прагне їх здійснити, Люду можуть сваритися та миритися, Людина може творити "чедеса" власними руками, Людина - істота, яка може помилятися, Фантастичне у творі: Машина для здійснення бажань, Дивовижне створіння, яке здійснює бажання, Яблуня серед кухні, Сині цятки на обличчі Суботика, Переміщення грошей з банку до кімнати пана Пляшкера,

Аналогичные учебные задания из Сообщества

# data[].attributes.attachment_link.title
"Машина для здійснення бажань" Реальне і фантастичне у творі

# data[].attributes.attachment_link.description
Реальне у творі: Вівтарукус, пан Пляшкер, пані Моркван, Кожна людина має бажання та прагне їх здійснити, Люду можуть сваритися та миритися, Людина може творити "чедеса" власними руками, Людина - істота, яка може помилятися, Фантастичне у творі: Машина для здійснення бажань, Дивовижне створіння, яке здійснює бажання, Яблуня серед кухні, Сині цятки на обличчі Суботика, Переміщення грошей з банку до кімнати пана Пляшкера, Аналогичные учебные задания из Сообщества

# data[].attributes.headline
Робота з картками

# data[].attributes.subject
Робота з картками

# data[].attributes.headline
Письменниця завершил

# data[].attributes.body
Письменниця завершила свій твір так, щоб кожен з нас міг сам продумати і продовжити подальшу долю Конрада. Отже,

завдання таке - Написати власне завершення твору «Конрад, або Дитина з бляшанки»

# data[].attributes.headline
Віднови хронологію твору

# data[].attributes.subject
Віднови хронологію твору

# data[].attributes.headline
Гра "Так/Ні"

# data[].attributes.subject
Гра "Так/Ні"

# data[].attributes.headline
Діана Вінн Джонс. «Мандрівний замок Хаула»

# data[].attributes.subject
Діана Вінн Джонс. «Мандрівний замок Хаула»

# data[].attributes.body
Біографія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Діана Вінн Джонс ( англ. Diana Wynne Jones, 16 серпня 1934, Лондон - 26 березня 2011, Бристоль) - британська письменниця, авторка фантастичних романів для дітей та дорослих. Найбільш відомі роботи - це серія книг про Крестомансі ( англ. Chrestomanci) і роман "Мандрівний замок Хаула" ( англ. Howl's Moving Castle), а також "Темний Володар Деркгольму" ( англ. Dark Lord of Derkholm).

Джонс народилася 16 серпня 1934 року в Лондоні, в сім'ї Марджорі та Річарда Джонсів, обидва були вчителями. Коли почалася Друга світова війна, була евакуйована в Уельс. Її сім'я кілька разів переїжджала - Коністон ( англ. Coniston Water), Йорк, - поверталася назад в Лондон, поки в 1943 осіла в місті Такстед (Thaxted), Ессекс. Там і пройшло дитинство Джонс: вона і дві її молодші сестри Урсулла й Ізабель (що стала потім професором Ізабель Армстронг, літературним критиком) були надані самі собі. Закінчивши школу, у 1953 вступила до коледжу св. Анни при Оксфорді, де вивчала англійську мову. Джонс відвідувала лекції К. С. Льюїса і Джона Р. Р. Толкіна. Завершивши навчання в 1956, вийшла заміж за Джона Барроу, фахівця з середньовічної літератури. Вони недовго жили в Лондоні, потім повернулися назад в Оксфорд і, нарешті, у 1976 переїхали в Бристоль. У них три сини: Річард, Майкл і Колін.

Джонс - авторка більш ніж сорока книг, перекладених 17 мовами. Лауретка багатьох літературних нагород і премій, серед яких найпрестижніші "Міфопоетична премія" ( англ. Mythopoeic Fantasy Awards) і "Медаль Карнегі" ( англ. Carnegie Medal). Особливою популярністю користуються цикл "Світи Крестомансі" і роман "Мандрівний замок Хаула", екранізований 2004 року відомим японським режисером аніме Хаяо Міядзакі. Англійська версія мультфільму вийшла в 2005 з однойменною назвою "Мандрівний замок Хаула". Критика досі порівнює настільки нашумілого "Гаррі Поттера" саме зі знаменитим серіалом "Світи Крестомансі", який з'явився майже на два десятка років раніше книг Джоан К. Роулінг. Твори Джонс також часто порівнюють з книгами Робін Маккінлі і Ніла Геймана. Вона дружила з Гейманом, обидва були шанувальниками творів один одного. Письменниця присвятила роман "Гексвуд" ( англ. Hexwood) Гейманові, зазначивши, що ідея сюжету була почерпнута нею в одній з їхніх бесід.

Померла 26 березня 2011 від раку легень.

Carnegie Medal:

2005: Conrad's Fate

2008: The Pinhoe Egg

Hugo Award for Best Non-Fiction Book:

1997: The Tough Guide To Fantasyland

Mythopoeic Fantasy Award for Children's Literature:

Boston Globe-Horn Book Awards:

Guardian Award:

Mythopoeic Fantasy Award for Children's Literature:

Phoenix Award:

У хронологічному порядку:

1. The Pinhoe Egg (Яйце сім'ї Пінху) (2006)

2. "Кудесник на колесах" (англ. Warlock at the Wheel)

3. "Викрадач душ" (англ. Stealer of Souls)

4. "Сотий сон Керол Онейро" (англ. Carol O'Neir's Hundredth Dream)

5. "Тирський мудрець" (англ. The Sage of Theare)

Діана Вінн Джонс рекомендує читати в такому порядку:

1. "Зачароване життя" (англ. Charmed Life, 1977)

2. "Дев'ять життів Крістофера Чанта" (англ. The Lives of Christopher Chant, 1988)

3. "Доля Конрада" (англ. Conrad's Fate, 2005)

4. "Відьмин Тиждень" (англ. Witch Week, 1982)

5. "Чарівники з капрону" (англ. The Magicians of Caprona, 1980)

6. "Вихори чарівництва" (англ. Mixed Magics, 2000)

7. "Яйце сім'ї Пінху" (англ. The Pinhoe Egg, 2006)

У порядку опублікування:

В хронологічному порядку:

"Дорога вітрів" (англ. Drowned Ammet, 1977)

"Мандрівний замок Хаула" (англ. Howl's Moving Castle, 1986, Мандрівний замок Хаула (аніме))

Changeover (1970) - для дорослих

"Зуб Вілкинса" (англ. Wilkins 'Tooth, Witch's Business, 1973)

The Ogre Downstairs (1974)

"У собачій шкурі" (англ. Dogsbody, 1975)

Eight Days of Luke (1975)

"Сила трьох" (англ. Power of Three, 1977)

Who Got Rid of Angus Flint? (1978) - для молодшого віку

The Four Grannies (1980) - для молодшого віку

The Time of the Ghost (1981)

The Homeward Bounders (1981)

"Пастка для чарівників" (англ. Archer's Goon, 1984)

"Лицар на золотому коні" (англ. Fire and Hemlock, 1985)

A Tale of Time City (1987)

Wild Robert (1989)

Chair Person (1989) - для молодшого віку

"Моя тітонька - відьма" (англ. Black Maria, 1991)

Yes, Dear (1992) - для дуже маленьких

A Sudden Wild Magic (1992) - для дорослих

Hexwood (1993)

Puss in Boots (1999) - для дуже маленьких

Enna Hittims (2006)

The Game (2007)

"Чарівний вітраж" ( англ. Enchanted Glass 2009)

Aunt Bea's Day Out - для молодшого віку

Carruthers - для молодшого віку

Dragon Reserve, Home Eight

Enna Hittims

Everard's Ride

The Fat Wizard

The Fluffy Pink Toadstool - для молодшого віку

The Girl Who Loved The Sun

The Green Stone - для молодшого віку

The Master

Mela Worms - для дорослих

Nad and Dan adn Quaffy

No One - для молодшого віку

The Plague of Peacocks - для молодшого віку

The True State of Affairs

What The Cat Told Me

Little Dot

Everard's Ride (1995)

Minor Arcana (1996)

Believing is Seeing very similar to Minor Arcana

Вихори чарівництва (англ. Mixed Magics, 2000)

Stopping for a Spell

Unexpected Magics (2004)

Збірка Святого Петра

A Slice of Life (1991)

The Medusa

The Skiver's Guide (1984)

The Shape of the Narrative (Володар перснів, 1994)

The Tough Guide to Fantasyland (1997)

The Batterpool Business (1968)

The King's Things (1970)

The Terrible Fisk Machine (1972)

Fantasy Stories (1994)

Hidden Turnings (1989)

"Мандрівний замок Хаула" (пер. Андрія Поритка)

"Повітряний замок" (пер. Андрія Поритка)

"Будинок безлічі шляхів" (пер. Андрія Поритка)

"Зачароване життя" (пер. Віктора Шовкуна)

"Дев'ять життів Крістофера Чанта" (пер. Оксана Самара)

"Енна Хіттімс"

"Зачароване скло"

"Вуховертка та відьма"

"Пухнастий рожевий гриб"

"Нашестя павичів"

"Шалений Роберт"

"Острови Халдеї"

# data[].attributes.attachment_link.title
Діана Вінн Джонс - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Діана Вінн Джонс ( англ. Diana Wynne Jones, 16 серпня 1934, Лондон - 26 березня 2011, Бристоль) - британська письменниця, авторка фантастичних романів для дітей та дорослих. Найбільш відомі роботи - це серія книг про Крестомансі ( англ. Chrestomanci) і роман "Мандрівний замок Хаула" ( англ.

# data[].attributes.headline
Експрес-урок №1

# data[].attributes.subject
Експрес-урок №1

# data[].attributes.body
https://audioknigi.media/hodyachiy-zamok-dzhons-diana

# data[].attributes.body
Виконати

# data[].attributes.headline
Барбара Космовська

# data[].attributes.subject
Барбара Космовська

# data[].attributes.body
"Буба", "Буба: мертвий сезон"

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%91%D0%B0%D1%80%D0%B1%D0%B0%D1%80%D0%B0_%D0%9A%D0%BE%D1%81%D0%BC%D0%BE%D0%B2%D1%81%D1%8C%D0%BA%D0%B0

# data[].attributes.headline
Виконати «Фотоквест»

# data[].attributes.subject
Виконати «Фотоквест»

# data[].attributes.headline
Джоан Роулінґ« Гарри Поттер і Філософський камінь». 

# data[].attributes.subject
Джоан Роулінґ« Гарри Поттер і Філософський камінь». 

# data[].attributes.body
Біографія
https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%94%D0%B6%D0%BE%D0%B0%D0%BD_%D0%A0%D0%BE%D1%83%D0%BB%D1%96%D0%BD%D0%B3

# data[].attributes.headline
Вікторина (Дати відповіді на запитання)

# data[].attributes.subject
Вікторина (Дати відповіді на запитання)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Filmix - Смотреть онлайн фильмы и сериалы бесплатно

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Просмотр в зале

Harry Potter and the Sorcerer's Stone

1 ноября 1981 года, директор школы по волшебству Хогвартс, профессор Миневра Макгонагалл и Альбус Дамблдор ночью встречаются у особняка, в котором проживают Дурсли. Тема их беседы сводилась к событиям, происходящим в волшебном мире. Все-таки лорда Волан-де-Мор, самого сильного и зловещего мага по черным силам удалось победить. Но к большому огорчению, прежде чем исчезнуть, он стер в прах двух волшебников - Джеймса Поттера и его супругу Лили. Их малолетнему сынишке Гирри Поттеру чудным образом удалось выжить. О встрече с Волан-де-Мортом у него на лбу остался только памятный шрам на лбу в виде молнии. Дамблдор полагает, что Гарри лучше держаться подальше от не желаемого внимания и славы, которые торжествовали бы в мире магов и чародеев. Лесничий Хогвартса, Хагрид и близкий товарищ Дамблдора, профессорам приносит ребенка Поттеров. С тех пор Гарри был на попечении семейства Дурслей, так как Петунья Дурсль матери Гарри являлась сестрой.

Сценарист: Стивен Кловз, Дж.К. Роулинг

Художник: Стюарт Крэйг, Эндрю Эклэнд-Сноу, Питер Френсис

Монтажер: Ричард Фрэнсис-Брюс

Показ Мир: 04 ноября 2001

Слоган: Путешествие в твою мечту

Рейтинг

8.207

7.6

629915

469240

Оценки пользователей

91% 9%

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гарри поттер и философский камень

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
смотрите онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
хорошее качество

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
скачать торрент бесплатно

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
слушать саундтреки

# data[].attributes.attachment_link.title
Гарри Поттер и философский камень смотреть онлайн, 2001

# data[].attributes.attachment_link.description
Просмотр в зале Harry Potter and the Sorcerer's Stone 1 ноября 1981 года, директор школы по волшебству Хогвартс, профессор Миневра Макгонагалл и Альбус Дамблдор ночью встречаются у особняка, в котором проживают Дурсли. Тема их беседы сводилась к событиям, происходящим в волшебном мире. Все-таки лорда Волан-де-Мор, самого сильного и зловещего мага по черным силам удалось победить.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Аудіокниги Українською

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11-ти річний хлопчик-сирота Гаррі Поттер живе в родині своєї тітки і навіть не здогадується, що він - справжній чарівник. Та одного разу до нього прилітає сова з листом, і життя хлопчика змінюється назавжди. Він дізнається, що зарахований до Школи чарівництва, а також, з'ясовує правду про загадкову смерть своїх батьків. Крім того, йому вдається розкрити секрет філософського каменю.

Такого успіху не знала жодна художня книга. Казка про хлопчика-чарівника Гаррі Поттера зачарувала всю планету...

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роулінг дж книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роулінг дж гаррі поттер і філософський камінь скачати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роулінг дж гаррі поттер і філософський камінь слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роулінг дж гаррі поттер і філософський камінь онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь аудіокнига гаррі поттер і філософський камінь читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь слухати гаррі поттер і філософський камінь слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
гаррі поттер і філософський камінь українською мовою роулінг дж книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
роулінг дж гаррі поттер і філософський камінь скачати роулінг дж гаррі поттер і філософський камінь слухати

# data[].attributes.attachment_link.title
Джоан Роулін - Гаррі Поттер і філософський камінь

# data[].attributes.attachment_link.description
11-ти річний хлопчик-сирота Гаррі Поттер живе в родині своєї тітки і навіть не здогадується, що він - справжній чарівник. Та одного разу до нього прилітає сова з листом, і життя хлопчика змінюється назавжди. Він дізнається, що зарахований до Школи чарівництва, а також, з'ясовує правду про

# data[].attributes.headline
ПЧ Гавальда А. «35 кіло надії». 

# data[].attributes.subject
ПЧ Гавальда А. «35 кіло надії». 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Анна Гавальда

35 кіло надії

Переклад з російської Кашуби Євдокії

Моєму дідусеві і Марі Тондельє

Я ненавиджу школу.

Ненавиджу її більш за все на світі.

Ні, навіть ще сильніше...

Вона зіпсувала мені все життя.

До трьох років, точно можу сказати, я жив щасливо.

Я погано це пам'ятаю, але мені так здається. Я грався, по десять разів підряд дивився

мультик про ведмежа, малював картинки і придумував мільйон пригод для Гродуду - це було моє улюблене плюшеве щеня. Мама розповідала, що я годинами сидів один у своїй кімнаті і не сумував, говорив без перестану, ніби як сам із собою. Ось я думаю: мабуть, щасливо мені жилося.

Тоді, в дитинстві, я всіх любив і думав, що мене теж всі люблять. А потім, коли мені виповнилося три роки і п'ять місяців, раптом - бац! - в школу!

Першого ранку я ніби навіть був радий. Батьки напевно все літо мені втовкмачували: "Ось здорово, милий, ти підеш у справжню школу!" Ну і все таке... Вони говорять, я навіть не плакав. (Я взагалі цікавий, мабуть, хотів подивитись, які там й них іграшки і чи є "Лего"...) Словом, до обіду я повернувся задоволений, все з'їв і побіг у свою кімнату, розповісти Гродуду, як цікаво було в школі.

Якби тоді я знав, то як слід посмакував би ті останні щасливі хвилини, тому що відразу після цього моє життя пішло напере косяк.

- Пішли, - сказала мама.

- Куди?

- Як куди... В школу!

- Ні.

- Що - ні?

- Я більше туди не піду.

- Ось як? Чому ж?

- Досить уже, бачив я цю школу, нічого там цікавого. В мене тут повно справ, дома. Я обіцяв Гродуду зробити йому таку машинку, щоб шукати кісточки, а то він їх багато зарив у мене під ліжком, а знайти не може, так що ніколи мені в школу ходити.

Мама присіла прямо переді мною навшпиньки. Я закрутив головою.

Вона стала мене умовляти. Я заплакав. Вона підняла мене на руки, я завищав. І тоді вона вліпила мені ляпас.

Перший у моєму житті.

Ось так.

Ось тобі і школа.

Так почався кошмар.

Я мільйон разів чув, як батьки розповідали цю історію.

Своїм друзям, вихователям, учителям, психологам, логопедам і консультанту з профорієнтації. І до цього часу кожного разу, коли її чую, я згадую, що цей самий детектор кісточок для Гродуду я так і не сконструював.

А зараз мені тринадцять років, і я навчаюсь у шостому класі. Так, сам знаю, щось тут не так. Не треба загинати пальці, сам поясню. Два рази я залишався на другий рік і ось тепер - у шостому.

Через цю школу вдома вічно скандали, самі розумієте... Мама плаче, а батько оре на мене, або, навпаки, мама оре, а батько мовчить. А мені погано, коли вони такі, але що я можу вдіяти? Що їм сказати? Нічого. Я нічого не може їм сказати, тому що, якщо відкрию рота, буде ще гірше. А вони товчуть мені одне і те ж, як папуги: "Працюй!" "Працюй!" "Працюй!" "Працюй!" "Працюй!"

Та розумію я, розумію. Не зовсім я все-таки тупий. Я б і радий працювати, та ось біда - не виходить. Все, чому навчають у школі, для мене китайська грамота. В одне вухо влітає, а в інше вилітає. Водили мене до мільйона лікарів, перевіряли очі, вуха, навіть мозок. Часу потратили купу, а заключили, що в мене, бачите, проблема з концентрацією уваги. Насмішили! Я-то сам знаю, що зі мною, мене б спитали. Все зі мною в порядку. Ніяких проблем. Просто мені нецікаво. Не-ці-ка-во. І все.

Добре в школі було тільки один рік - у старшій дитсадівській групі. Там у мене була вихователька Марі. Ось її я ніколи не забуду.

Я тепер думаю, Марі пішла працювати в школу, щоб займатися тим, що їй подобалося у житті: займатися рукоділлям та майструвати всяку всячину. Я її відразу полюбив. Із самого першого дня. Плаття вона сама собі шила, светри сама в'язала, прикраси сама придумувала. Не було дня, щоб ми не приносили що-небудь додому: їжачка із пап'є-маше, кошеня з пляшечкою молока, мишку у горіховій шкаралупі, вертушки, малюнки, аплікації... От це була вихователька - ми у неї не тільки перед Святом мам працювали з бажанням. Вона говорила: не даремно прожитий той день, коли ти щось зробив своїми руками. Тепер я думаю, що від того щасливого року і пішли усі мої нещастя, тому що саме тоді я зрозумів одну дуже просту річ: більше за все на світі мені цікаві мої руки и те, що вони здатні змайструвати.

Іще скажу про Марі: добре знаю, чим я їй зобов'язаний. Терпимою успішністю у підготовчому класі - ось чим. Вона-то зрозуміла, з ким має справу. Знала, що я готовий розревітися, якщо мене просять написати своє ім'я, що я нічогісінько не запам'ятовую і для мене навіть лічилочку прочитати напам'ять - тихий жах. У останній день перед канікулами я прийшов з нею попрощатися. В горлі стояв клубок, і говорити було важко. Я протягнув їй свій подарунок - це була супер річ для олівців, з ящичками для скрепок і кнопок, які виймалися, гніздечком для гумки і ще всякими наворотами. Скільки я її клеїв і розмальовував - з розуму зійти. Марі була задоволена, я бачив, і, по-моєму, хвилювалась також сильно, як я. вона сказала мені:

- В мене також є для тебе подарунок, Грегуар...

Це виявилася товста книга.

- На наступний рік, - добавила Марі, - ти підеш у підготовчий клас, до мадам Даре, і повинен будеш дуже-дуже старатися... знаєш навіщо?

Я похитав головою.

- Щоб прочитати все, що тут написано.

Дома я попросив маму прочитати мені назву. Вона положила товсту книгу на коліна і сказала:

- "1000 справ для умілих рук". О-ля-ля, це скільки ж всього попереду!

Мадам Доре я ненавидів. Ненавидів її голос, її кривляння, те, що вона вічно обзаводилася любимчиками. Але я все-таки навчився читати, тому що дуже хотів зробити бегемота із коробочки від яєць зі сторінки 124.

У моїй педагогічній характеристиці Марі написала: "У цього хлопчика голова як решето, золоті руки і величезне серце. Якщо постаратися, із нього вийде толк".

В перший і останній раз за все моє життя працівник народної освіти сказав про мене добре слово.

В будь-якому випадку я знаю масу людей, яким все це теж не подобається. Ось ви, якщо я наприклад спитаю" "Школу любите?"- що відповісте? Похитаєте головою: ні, зрозуміла справа. Хіба що підлабузники із підлабузників скажуть "так" або вже такі "ботаніки", яким і справді подобається кожен день ходити перевіряти свої здібності. Але я не про них... хто все це любить по-справжньому? Теж мало хто. Мало, але є. такі, як я: їх називають "ледарями" і "дармоїдами", а у них весь час болить живіт.

Я прокидаюсь за годину до будильника, а то і більше. І цілу годину лежу і відчуваю цей біль у животі, як він набухає, набухає... До того часу, коли треба вставати з ліжка, мене уже нудить так, що здається, ніби я на палубі корабля у відкритому морі. Сніданок - мука. Я взагалі нічого не можу їсти, але мама вічно стоїть над душею, і хочеш не хочеш приходиться запихати в себе тости. В автобусі біль стискається у тугу-тугу грудку. Якщо я зустрічаю по дорозі товаришів із класу, можна поговорити, наприклад, про "Зельде", тоді трохи відпускає, але коли їду один, грудка душить мене. А справжній жах - це увійти на шкільне подвір'я. Запах школи - ось що гірше всього. Запах крейди і старих кросівок, від якого важко дихати і нудота підкочується до горла.

До чотирьох клубок починає розсмоктуватися, і я зовсім його не відчуваю, коли вдома відкриваю двері своєї кімнати. Потім скручує знову - це коли приходять з роботи батьки і починають допитувати, як пройшов день, і ритися в моєму портфелі, щоб перевірити щоденник, але уже не так сильно, тому що до їхніх скандалів я звик.

Ні, брешу, звичайно. Нічого я не звик. В будинку вічні скандали, і мені ніяк не вдається їх уникати. Важко. Батьки мої один одного ледве виносять, так що їм обов'язково що не вечір треба ще й як посваритися, тільки вони не знають, до чого причепитися, от і користуються мною - я з моїми паскудними оцінками служу їм зручним приводом. "Це ти винен, це ти винна!" Мама кричить, що батько ніколи мною не займався, часу на сина у нього немає, а він їй відповідає, щоб не звалювала з хворої голови на здорову, вона сама, бачите, розпанькала.

Достало, як же це мене дістало...

Мене це так дістало, що ви навіть уявити собі не можете.

Я, коли вони, кричать, подумки затикаю собі вуха і намагаюся думати тільки про те, що в даний момент майструю, наприклад: космічний корабель для зоряних війн із "Лего-систем", або апарат для видавлювання зубної пасти, чи гігантську піраміду із дерев'яного конструктора "Капас", та мало чого. А потім починається знущання уроками. Якщо мені допомагає мама, завжди закінчується тим. Що вона плаче. Якщо батько - плачу я.

Ось я вам все це розповідаю, а ви ще подумаєте, що мої батьки паскуди або діймають мене. Та ні ж, ні, вони у мене класні, просто класні... словом, батьки як батьки. Все тільки із-за школи. Я, між іншим, через це весь минулий рік записував у щоденник тільки половину завдань - щоб менше було скандалів і сліз вечорами. Чесне слово, тільки тому, але у мене язик не повернувся сказати це директрисі, коли я заливався сльозами в її кабінеті. Глупо страшне.

Взагалі-то я правильно зробив, що не сказав. Що вона може зрозуміти, індичка надута? Все рівно через місяць вона мене відчислила.

Відчислила через фізкультуру.

Цього ви ще не знаєте: спорт я ненавиджу майже так само, як школу. Не зовсім уже до такого ступеню, але майже. Якби ви мене тільки бачили, ви б зрозуміли чому. Татамі і я, як говориться, - речі несумісні. Я не вийшов ні ростом, ні мускулатурою, ні силою. Скажу вам більше: я натуральний хлюпик.

Буває, я стою - руки в боки, груди вперед - перед дзеркалом і дивлюся на своє відображення. Вид іще той, вилитий черв'як на заняттях по бодібілдінгу, чи ще той, пам'ятаєте, що хотів вступити в легіон в "Астериксі-легіонері"? Ніби такий здоровань, а коли знімає плащ із звірячих шкур, видно, що здохляк. Коли я дивлюсь у дзеркала, завжди його згадую.

Але ладно, не можна ж усе на світі брати в голову, на щось можна і наплювати, інакше і схибнутися недовго. Так ось, наплював я в минулому році на фізкультуру. Навіть коли пишу це слово, рот у мене сам собою розтягується в усмішку до вух... Тому що на уроках фізкультури у мадам Берлюрон я посміявся так, як не сміявся ніколи в житті.

Ось так це почалося.

- Дюбоск Грегуар, - сказала вона, втупившись у журнал.

- Я.

Я знав, що знову завалю на фіг вправу і буду посміховиськом.

Стояв і думав, коли ж це все скінчиться.

Словом, тільки я ступив вперед, всі уже за хіхікали.

Але сміялися-то цього разу не над моєю незграбністю - просто я в той день уже досить безглуздо виглядів.

# data[].attributes.attachment_link.title
35 кіло надії - Анна Гавальда, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Анна Гавальда 35 кіло надії Переклад з російської Кашуби Євдокії Моєму дідусеві і Марі Тондельє Я ненавиджу школу. Ненавиджу її більш за все на світі. Ні, навіть ще сильніше... Вона зіпсувала мені все життя. До трьох років, точно можу сказати, я жив щасливо. Я погано це пам'ятаю, але мені так здається.

# data[].attributes.body
Скласти план до твору.