# data[].attributes.headline
Склади пазли

# data[].attributes.body
Склади пазли

# data[].attributes.headline
Склади пазли

# data[].attributes.body
Склади пазли

# data[].attributes.headline
Тести до повісті

# data[].attributes.body
Тести до повісті

# data[].attributes.attachment_link.title
Олександр Бєляєв "Людина - амфібія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитай повість! Склади тест!

# data[].attributes.headline
Вікторина за повістю

# data[].attributes.body
Вікторина за повістю

# data[].attributes.headline
Життя О.Бєляєва

# data[].attributes.body
Життя О.Бєляєва

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ЖИЗНЬ ЗАМЕЧАТЕЛЬНЫХ ЛЮДЕЙ

# data[].attributes.attachment_link.title
Александр Беляев. Гении и злодеи.

# data[].attributes.headline
Худ.фільм "Человек-а

# data[].attributes.body
Худ.фільм "Человек-амфибия"

# data[].attributes.attachment_link.title
Человек - амфибия (советский фильм фантастика мелодрама)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 3 (рос.)<

# data[].attributes.body
Аудіокнига 3 (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.title
А.Беляев. Человек амфибия (часть 3)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 2 (рос.)<

# data[].attributes.body
Аудіокнига 2 (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.title
А.Беляев. Человек амфибия (часть 2)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 1 (рос.)<

# data[].attributes.body
Аудіокнига 1 (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.title
А.Беляев. Человек амфибия (часть 1)

# data[].attributes.headline
Анотація до книги

# data[].attributes.body
Анотація до книги

# data[].attributes.headline
Читати книгу

# data[].attributes.body
Читати книгу

# data[].attributes.headline
Тест до твору

# data[].attributes.body
Тест до твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо"

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитай книгу! Склади тест!

# data[].attributes.headline
Анотація до твору

# data[].attributes.body
Анотація до твору

# data[].attributes.headline
Життя Даніеля Дефо

# data[].attributes.body
Життя Даніеля Дефо

# data[].attributes.attachment_link.title
Даниэль Дефо

# data[].attributes.headline
Біографія автора

# data[].attributes.body
Біографія автора

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ДАНІЄЛЬ ДЕФО

(1661 - 1731)

Майбутній видатний англійський письменник, засновник європейського реалістичного роману нового часу Данієль Дефо народився в Лондоні у 1660 чи 1661 році (більш точних відомостей немає). Його батько Джеймс Фо був багатим торгівцем м'ясом і свічним фабрикантом та знаменитим дисидентом-пуританином (тобто противником панівної англіканської церкви).

Вихований у релігійному дусі, в чотирнадцять років Дефо був відданий до приватної протестантської школи в Ньюінгтоні. Він завжди згадував про цю школу з теплими почуттями, бо вона дала йому багато потрібних знань, які так знадобилися йому в майбутньому. В дев'ятнадцять років Дефо завершив своє шкільне навчання і за порадою батька вирішує стати комерсантом. Батько посилає його (для вивчення бухгалтерії та торгівельної практики) до контори оптової панчішної фірми, яка знаходилась у лондонському Сіті й мала зв'язки із закордоном. Період навчання Дефо в Торговельному домі в Сіті закінчився на початку 1685 року. Цього ж року він відкрив оптову панчохову торгівлю в Корнхіллі. Його фірма існувала до 1694 року. До кінця своїх днів Данієль Дефо залишався зразковим англійським негоціантом, торгуючи винами, тютюном, цеглою й черепицею, неодноразово вдаючись до дуже ризикованих справ, зазнаючи інколи банкрутства, але щоразу знаходячи вихід із найскрутніших ситуацій.

Письменник завжди перебував у середині політичної та релігійної боротьби своєї тривожної епохи. Так, у 1685 році він бере участь у повстанні герцога Монмаута проти політики Іакова II. Повстання було придушено, герцога Монмаута страчено, і Дефо ледве зміг сховатися від переслідування влади.

У квітні 1687 року була підписана королівська декларація про завершення дій усіх каральних законів, які належать до віровизнання. Саме ця декларація стала приводом для першого літературного виступу Дефо: у віці двадцяти шести років він пише памфлет "Лист з міркуваннями про останню декларацію його високості стосовно свободи совісті", який характеризує Дефо як зрілого політичного діяча й письменника. Памфлет, спрямований проти королівської декларації, викликав незадоволення більшості його друзів, які не зрозуміли його намірів, що було для Дефо джерелом великого розчарування. Під впливом цього почуття він на якийсь час покинув щойно розпочаті ним літературні заняття і вдався виключно до торговельних справ, які він розширив і переніс за кордони Англії, зав'язавши комерційні стосунки з Іспанією та Португалією. За його творами ми простежуємо, що ці справи змусили його відвідати Іспанію, де він жив якийсь час.

Починаючи з 90-х років XVII століття, Дефо виступає як поет-сатирик і публіцист. Одним із найкращих зразків його публіцистики є трактат "Досвід про проекти" (1697), в якому автор розглядає напрямки покращання існуючих соціальних порядків шляхом реформ фінансово-комерційного характеру, покращання шляхів сполучення, заснування академії, введення жіночої освіти. Памфлет "Клопотання бідняка" (1698) викривав несправедливість законів, що карають бідняків і захищають багатіїв. Особливе значення мала віршована сатира "Чистокровний англієць" (1701), що захищала Вільгельма III (голландця за походженням), якого прихильники Стюартів звинувачували в тому, що він не чистокровний англієць і не має права посідати англійський престол. У сатирі автор нагадує, що історія Англії - це, перш за все, історія поєднання різних народів, зусиллями яких була створена велич Великої Британії. Сатира набула великої популярності в народному середовищі, бо стверджувала право людини пишатися не своїм походженням, а особистою доблестю, висміювала й засуджувала аристократичну пихатість дворян. Дефо стає впливовою політичною фігурою.

Після загибелі Вільгельма III до влади прийшла Анна (1702- 1714). У країні посилилася реакція, почалися переслідування пуритан-дисидентів. У цей час Дефо анонімно друкує памфлет-містифікацію "Найкоротший спосіб розправи з дисидентами" (1702), в якому він від імені фанатика-реакціонера закликав посилати на ешафот усіх, хто виступав проти офіційної церкви. Коли сатиричний задум письменника було розкрито, памфлет спалили, а Дефо опинився у в'язниці й після сплати великого штрафу тричі виставлявся біля ганебного стовпа.

У в'язниці Дефо написав "Гімн ганебному стовпу" (1703), який натовп, що зібрався підтримати письменника, співав як народну пісню на знак пошани до автора. Звільнення з в'язниці стало можливим лише через згоду Дефо стати таємним агентом влади, і протягом багатьох років він змушений був виконувати таємні доручення уряду. Зазначимо, що 1703 рік став роком народження феномену Дефо в літературі до свого родового прізвища Фо саме в 1703 році він додає частку "Де", і з цього часу енергійний торговець і популярний памфлетист Фо перетворюється на відомого першокласного журналіста-новатора, прогресивного публіциста (який, щоправда, втрачає колишній радикалізм і більш обережно висловлює своє ставлення до тих чи інших негараздів у суспільстві), а згодом видатного письменника Дефо, який став гордістю англійської літератури й започаткував безліч різновидів жанру роману (пригодницький, біографічний, психологічний, історичний, кримінальний, виховний і роман-подорож).

Протягом десяти років, з 1704 по 1713 рік, Дефо регулярно друкує статті в газеті "Ревю", яку він практично самотужки видає. Його журнально-публіцистична спадщина, що налічує близько чотирьохсот назв, була різноманітною за тематикою: політика й економіка, історія і література, релігія і мораль. Дефо значно розвинув вітчизняну журналістику, дав їй могутній поштовх для подальшого розвитку.

Деякий час Дефо жив в Единбурзі, де він придбав безліч знайомих і став дуже популярним. Життя в Шотландії йому так сподобалося, що він навіть хотів залишитися там назавжди. У той час, коли обговорювалося питання про об'єднання Англії та Шотландії у шотландському парламенті, вийшла його поема "Каледонія", яка була написана на честь Шотландії; в 1707 році, після заключного затвердження акта про об'єднання, Дефо написав "Історію об'єднання двох королівств".

Але в історію світової літератури він увійшов передусім як видатний романіст, автор безсмертного "Робінзона Крузо". Дефо було 59 років, коли з'явилася перша частина цієї видатної книги (1719). Задум роману виник на основі реальної історії, що сталася з шотландським моряком Олександром Селькірком, який упродовж чотирьох років (1704 - 1708) прожив на безлюдному острові Хуан Фернандес у Тихому океані, поки не був підібраний кораблем під командуванням Вудса Роджерса. Дефо прочитав про ці події в книзі Роджерса "Плавання навкруги світу" (1712) і в нарисі Стіля "Історія Олександра Селькірка".

Ці факти у творчій свідомості письменника трансформувалися в масштабне художнє полотно, яке поетично оспівало романтику подорожей та пригод і, водночас, було сповнене глибокими соціально-філософськими узагальненнями, багатим життєвим досвідом й особистими авторськими спостереженнями. Герой Дефо - Робінзон Крузо - двадцять вісім років живе на безлюдному острові й не тільки виживає, але й створює свій особистий світ. В образі Робінзона автор втілює багатовікову історію боротьби людства за існування, особливо підкреслюючи визначальну роль праці. Напружена праця і творча діяльність розуму становлять, на думку Дефо, першоджерела перетворення світу й духовного звеличення людини.

Роман "Робінзон Крузо" мав феноменальний успіх у читача, що спонукало письменника на створення продовження. Ним став роман "Подальші пригоди Робінзона Крузо" (1719), а через рік "Серйозні роздуми протягом життя і дивовижні пригоди Робінзона Крузо, з його баченням ангельського світу" (1720). Художній рівень та ідейний зміст цих двох романів виявився значно нижчим за перший.

Це не зупинило творчої наснаги Дефо, і після "Робінзона Крузо" він пише багато романів різноманітної жанрової забарвленості: авантюрні романи "Молль Флендерс" (1722), "Полковник Джек" (1722), "Роксана" (1724), морський пригодницький роман "Капітан Сінглтон" (1720), історичний роман "Щоденник чумного року" (1722), романи-мемуари "Мемуари кавалера" (1720), "Мемуари англійського офіцера, капітана Джорджа Карлтона" (1728). У центрі всіх цих творів, як правило, зображено постать головного героя, який всього досягає в житті силою свого розуму, зусиллями волі, старанністю і кмітливістю, як і сам автор. Тому можна говорити про автобіографічний характер більшості центральних персонажів Дефо. Цьому також сприяє форма мемуарів, щоденника, коли розповідь ведеться від першої особи.

У 1726 році вийшов його великий твір у трьох томах "Подорожі Англією і Шотландією", який донині вважають цінним історичним та статистичним матеріалом.

Останній рік життя Дефо був затьмарений жахливим лихом. Він отримав жорстоке, хоча, можливо, й заслужене покарання з боку обманутого ним видавця Міста. Останній почав переслідувати його, а одного разу навіть напав на нього зі шпагою у руках; на радість, Дефо зміг обеззброїти свого супротивника. Під впливом цих постійних погроз та переслідувань цілком розбитий хворобою сімдесятирічний старий збожеволів. Переляканий погрозою помсти з боку обманутої ним людини, він втік від родини й переховувався під чужим ім'ям у різних містах Англії, постійно переїжджаючи з одного місця в інше. Нарешті у 1731 році Дефо повернувся до Лондона, де поселився в одному з віддалених кварталів Сіті, у Мурфілді. Тут 26 квітня 1731 року, зовсім самотній і старий (йому пішов 71 рік), помер знаменитий автор "Робінзона", жива легенда англійської літератури. Ніхто з родичів не знав про його загибель, тож його поховала квартирна господарка, і речі, що залишилися після нього, були продані з аукціону, щоб погасити витрати на похорон.

"Робінзон Крузо" (1719)

Письменнику було 59 років, коли він видав свій роман "Життя і дивовижні пригоди Робінзона Крузо". Розповідь у творі ведеться від першої особи, від особи Робінзона. Це надає зображенню ілюзії повної вірогідності. Через коротку преамбулу, що знайомить нас із біографічними даними героя, його морськими подорожами і, нарешті, описом бурі, в якій загинув корабель і вся команда, ми разом з героєм потрапляємо на безлюдний острів.

Крок за кроком разом з Робінзоном Крузо, впадаючи у відчай і знаходячи сили для життя в нових умовах, ми стаємо свідками народження нового світу.

# data[].attributes.attachment_link.title
Данієль Дефо: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Біографія Данієля Дефо - читати детальну інформацію про персону, історію життя та творчість

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 12

# data[].attributes.body
Аудіокнига 12

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 12)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 11

# data[].attributes.body
Аудіокнига 11

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 11)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 10

# data[].attributes.body
Аудіокнига 10

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 10)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 9

# data[].attributes.body
Аудіокнига 9

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 9)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 8

# data[].attributes.body
Аудіокнига 8

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 8)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 7

# data[].attributes.body
Аудіокнига 7

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 7)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 5

# data[].attributes.body
Аудіокнига 5

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 5)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 6

# data[].attributes.body
Аудіокнига 6

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 7)

# data[].attributes.headline
Худ. фільм "Робинзон

# data[].attributes.body
Худ. фільм "Робинзон Крузо" 1972

# data[].attributes.attachment_link.title
Жизнь и удивительные приключения Робинзона Крузо (1972)

# data[].attributes.headline
Худ.фільм "Робинзон 

# data[].attributes.body
Худ.фільм "Робинзон Крузо", 1947

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Классика советского кино (официальный канал)

# data[].attributes.attachment_link.title
Робинзон Крузо / Robinson Crusoe (1947) фильм смотреть онлайн

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 4

# data[].attributes.body
Аудіокнига 4

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 4)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 3

# data[].attributes.body
Аудіокнига 3

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 3)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 2

# data[].attributes.body
Аудіокнига 2

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 2)

# data[].attributes.headline
Аудіокнига 1

# data[].attributes.body
Аудіокнига 1

# data[].attributes.attachment_link.title
Даніель Дефо "Робінзон Крузо" (частина 1)

# data[].attributes.headline
Читати текст

# data[].attributes.body
Читати текст

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Данієль Дефо

Робінзон Крузо

Переклад Юрія Шкрумеляка

Я народився 1632 року в місті Йорку{1} в порядній сім'ї, хоч і не корінного походження: батько мій був родом із Бремена{2} й оселився спочатку в Гуллі{3}, де розбагатів торгівлею і звідки згодом, покинувши справи, переїхав до Йорка. Тут він одружився з моєю матір'ю, яка походила з старовинного роду Робінзонів. Мені дали ім'я Робінзон, а прізвище Крейцнер англійці, за своєю звичкою нівечити іншомовні слова, переінакшили на Крузо{4}, тож з часом ми й самі стали зватися й писатися Крузо; так завжди звали мене й мої знайомі.

У мене було два старші брати. Один служив підполковником у Фландрії в англійському піхотному полку{5}, тому самому, яким колись командував славетний полковник Локгарт{6}; брат загинув у битві з іспанцями під Дюнкерком. Що сталося з моїм другим братом, не знаю, як не знали мої батьки, що сталося зі мною.

Оскільки я був у родині третім сином, мене не навчали ніякого ремесла, і тому мені в голову з самого малку заходили химерні думки. Батько, який був дуже старий, подбав, щоб я дістав пристойну освіту - в межах домашнього виховання та провінційної безплатної школи. Він ладив мене на юриста, але я мріяв тільки про море. Ця моя пристрасть призвела до того, що я насмілився піти проти батькової волі, ба навіть проти його наказів, знехтувавши вмовляння та просьби матері й друзів; здавалося, було щось фатальне в моєму покликанні, що штовхало мене до злигоднів, які судилися мені.

Батько, розумна й поважна людина, здогадуючись про мої задуми, серйозно та переконливо застеріг мене. Прикутий подагрою до ліжка, він одного ранку покликав мене до своєї кімнати й заходився палко умовляти: Він спитав, які інші причини, крім простого нахилу до мандрів, спонукають мене покинути батьківський дім і рід-ну країну, де мені легко вийти в люди й старанністю та працею розбагатіти й жити в добрі та догоді. Вітчизну покидають у гонитві за пригодами або ті, кому нема чого втрачати, або честолюбці, які прагнуть досягти що більшого і зажити слави, беручись до всяких незвичайних та нечуваних справ. Але таке для мене або неприступне, або принизливе. Моє місце - середина, тобто те, що можпа назвати вищим ступенем скромного життя, а воно, як свідчить його довгочасний досвід, краще за будь-яке інше в світі й найпридатніше для щастя, бо людина не знає злиднів та нестатків, тяжкої праці та страждань нижчих класів, її не бентежить пиха, розкоші, честолюбство та заздрощі вищих класів. Наскільки приємне таке життя, можна судити вже з того, що всі інші заздрять йому: адже й королі часто скаржаться на гірку долю народжених для великих справ і шкодують, що доля не знайшла їм місця між двома крайностями - нікчемністю та величчю, і навіть мудрець{7}, який благав небо не посилати йому ні бідності, ні багатства, тим самим свідчив, що золота середина - мірило справжнього щастя.

Досить мені лише придивитися, казав він, і я зрозумію, що всі злигодні припадають на вищі та нижчі класи, найменше ж від них страждають люди скромних достатків, бо доля до них не така зрадлива, як до вищих та нияїчих верств суспільства. Навіть від тілесних та духовних недуг вони страждають менше, ніж ті, у кого хвороби є або природним наслідком пороків, розкошів та надмірностей, або ж важкої праці, нестатків, поганого чи недостатнього харчування. Середнє становище - найсприятливіше для розквіту всіх чеснот, для всіх радощів життя; мир і достаток - його служники; поміркованість, стриманість, спокій, здоров'я, приязність, всілякі розваги, всілякі насолоди - його благословенні супутники. Людина середнього стану тихо й рівно проходить свою життєву путь, не обтяжуючи себе ні фізичною, ні розумовою виснажливою працею; не продається в рабство заради шматка хліба, не страждає, шукаючи виходу з труднощів, які позбавляють душу спокою, а тіло - відпочинку, не мучиться заздрощами й не згоряє на потаємному вогні честолюбства. Всім задоволена, вона легко ковзає по життю, розсудливо користуючись його радощами, які не залишають гіркого присмаку, відчуваючи себе щасливою й щодня розуміючи це дедалі виразніше та глибше.

Потім батько наполегливо й дуже лагідно почав просити, щоб я не легковажив, не кидався наосліп назустріч нещастям, від яких, здавалось, мене мало вберегти саме моє походження й умови життя. Мені не треба працювати заради шматка хліба; батько подбає, щоб вивести мене на той шлях, який радить мені обрати; а якщо мені не поталанить, то тільки через лиху долю чи власну помилку, і він ні за що не відповідатиме, бо виконав свій обов'язок, застерігши мене від вчинку, який завдасть мені тільки шкоди, - одно слово, коли я лишуся вдома і влаштую своє життя відповідно до його вказівок, він усіляко мені допомагатиме; але хай я не сподіваюся, що він сприятиме моїй загибелі, заохочуючи мене до від'їзду. Наостанок він нагадав мені, для прикладу про мого старшого брата, якого він так само наполегливо переконував не брати участі в Нідерландській війні{8}, але марно: підбурений юнацькими мріями, брат утік до армії і загинув. І хоч, сказав батько, він ніколи не перестане молитись за мене, проте рішуче заявляє, що коли я не відмовлюсь від своїх божевільних намірів, не буде мені господнього благословення. Настане час, коли я пошкодую, що знехтував його пораду, але тоді, може статися, нікому буде прийти мені па поміч.

Я бачив, як під кінець тієї промови (вона була справді пророча, хоч, гадаю, батько й сам цього не знав), рясні сльози потекли у старого по обличчю, надто коли він згадав про мого вбитого брата; а коли батько сказав, що прийде час каяття, але нікому буде допомогти мені, то від хвилювання затнувся, прошепотівши, що його серце крається від болю і він не може більше нічого сказати.

Його слова щиро мене зворушили, та й кого б вони не зворушили? Отож я твердо вирішив покинути думки про від'їзд до чужих країв і залишитися вдома, як того хотів батько. Та, на жаль, через кілька днів од мого рішення не зосталося й сліду: коротше кажучи, щоб уникнути нових настирливих умовлянь батька, я через кілька тижнів надумав утекти з дому. Проте я стримав свій нетерплячий запал і не квапився, а вибрав хвилину, коли мати, здавалось, була в кращому, ніж звичайно, настрої, і сказав їй, що тільки й мрію про мандрівки до далеких країв, і навіть коли й візьмуся до якоїсь роботи, то мені не вистачить терпіння довести її до кінця, хай краще батько відпустить мене з доброї волі, бо інакше доведеться обійтись без його дозволу. Адже мені вісімнадцять років, вже пізно починати вчитись якогось ремесла; якби я й пішов писарем до нотаріуса, то нізащо не витримав би учнівського строку і втік би від свого наставника в море. А от якби мати поговорила з батьком, щоб він відпустив мене хоч один раз у море: якщо та подорож мені не сподобається, то я, повернувшись додому, вже більше нікуди по поїду і обіцяю подвійним старанням надолужити змарнований час.

Моє прохання дуже розгнівало матір. Вона сказала, що даремно розмовляти на такі теми з батьком: він надто добре розуміє, що саме корисне для мене, і не дасть згоди на те, що може мені зашкодити. їй просто дивно, як я ще можу думати про такі речі після розмови з батьком, який так доброзичливо й лагідно вмовляв мене. Звичайно, коли я хочу занапастити себе, то нема ради, але, безперечно, ні вона, ні батько ніколи не погодяться на мою вигадку; сама ж вона аж ніяк не хоче сприяти моїй загибелі, і я ніколи не зможу сказати, що моя мати, потураючи мені, пішла проти батькової волі. Пізніше я довідався, що хоч мати й відмовилась клопотатись за мене перед батьком, проте переповіла йому нашу розмову. Батько, дуже стурбований, зітхнув і сказав: "Хлопець міг би жити щасливо, залишившись на батьківщині, а коли він подасться до чужих країн, то стане найнещаснішою людиною на світі. Ні, я на це не можу погодитись".

Минув майже рік, перш ніж я вирвався на волю. Протягом усього цього часу я й чути не хотів ні про яку роботу і часто сперечався з батьками, які рішуче стали проти того, до чого мене так дуже поривало. Аж ось одного разу, випадково потрапивши до Гулля і зовсім не думаючи про втечу, я зустрів там приятеля, який збирався пливти до Лондона на кораблі, що належав його батькові. Той приятель заповзявся вмовляти мене вирушити з ним, спокушаючи, за звичаєм моряків, безплатним проїздом. І, не спитавшись ні в батька, ні в матері, не повідомивши їх жодним словом і полишивши на них самих довідуватись про це як-небудь, не попросивши ні батькового, ні божого благословення, не зваживши ні обставин, пі наслідків, я лихої - бог свідок - години, 1 вересня 1651 року, сів на корабель мого приятеля, що прямував до Лондона. Ніколи, мабуть, напасті молодих шукачів пригод не починались так рано й не тривали так довго, як мої. Не встиг корабель вийти з гирла Гамбера{9}, як подув вітер і на морі знялися страшні хвилі. Я ніколи доти не бував у морі і не можу описати, як мені стало погано і як душа моя жахнулась. Аж тоді я серйозно замислився над своїм учинком і над тим, як справедливо карало мене небо за те, що я так підступно покинув батьківський дім і порушив синівський обов'язок. Усі добрі поради моїх старих, сльози батька та благання матері постали в моїй пам'яті, і сумління, яке ще тоді не встигло зовсім зачерствіти, суворо докоряло мені за нехтування батьківськими порадами і за порушення обов'язків перед богом та батьком.

Тим часом вітер дедалі міцнішав, і на морі знялася буря, хоч її не можна було порівняти з тими, що я багато разів бачив потім, чи навіть з тією, яку мені довелося побачити через кілька днів; але й цього вистачило, щоб приголомшити мене, новачка, зовсім необізнаного в мореплавстві. Кожного разу, коли вставала нова хвиля, мені здавалося, що вона поглине нас, і кожного разу, коли корабель провалювався вниз - у вир чи в безодню, - я вже не вірив, що він коли-небудь вирине знову. Страждаючи від душевних мук, я вкотре вирішував і присягався, що коли бог цього разу врятує мені житгя і нога моя. знову ступить на суходіл, я зараз же повернусь до батька і, поки мого віку, не сяду на корабель, що послухаюсь батькових порад і ніколи більше не наражатимусь на таку небезпеку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Робінзон Крузо - Данієль Дефо, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст "Робінзон Крузо" (автор: Данієль Дефо) онлайн українською. Повний текст електронної книги Данієль Дефо - Робінзон Крузо в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Вікторина до твору

# data[].attributes.body
Вікторина до твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Джеймс Крюс "Тім Талер, або Проданий сміх" . Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитай! Відгадай!

# data[].attributes.headline
Анотація до казки

# data[].attributes.body
Анотація до казки

# data[].attributes.headline
Аудіокнига (рос.)

# data[].attributes.body
Аудіокнига (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Сказка "ТИМ ТАЛЕР ИЛИ ПРОДАННЫЙ СМЕХ" (Автор Джеймс Крюс)

# data[].attributes.headline
Біографія автора

# data[].attributes.body
Біографія автора

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
КРЮС, Джеймс (Kruss, James - нар. 31.05.1926, Гельголанд) - німецький письменник.Крюс - автор численних художніх творів для дітей у віршах і в прозі, сповнених фантазії, гумору, міфів і легенд. Крюс успішно продовжує традиції німецької літературної класики та романтизму в дитячій літературі. Його книги перекладені багатьма мовами світу. У 1968 p. Крюс був удостоєний медалі Г.Х. Андерсена за значний внесок у світову дитячу літературу. Головне своє завдання Крюс вбачав у тому, аби засобами літератури допомагати дітям опановувати світ у всьому його розмаїтті та познайомити їх з культурами інших народів. Тому письменник надавав великого значення перекладацькій праці. Він переклав німецькою мовою чимало дитячих книг із сербської, хорватської, польської, російської та інших мов світу.

Народився Крюс на маленькому кам'янистому острові у Північному морі - Гельґоланді. Замолоду хотів стати вчителем, але війна перервала навчання. Уже після поразки фашизму йому вдалося здобути педагогічну освіту, але зайнявся він не вчителюванням, а написанням художніх творів для дітей. Матеріалом для його книг слугував власний досвід життя, ідеї просвітництва, громадянська активність, фантастичні сюжети. Крюс став професійним дитячим літератором; він вбачав у дітях гарантію порятунку гуманізму.

Своїм вчителем у літературі Крюс називає Е. Кестнера (1899-1974), теж удостоєного золотої медалі Г.Х. Андерсена в 1960 р. Саме Кестнер піддав гострій критиці ідеал "слухняної, славної дитини" - героя дитячої літератури ХГХ - поч. ХХст. - і створив новий тип героя: самостійного, впевненого в собі, розумного, контактного та небайдужого. Такого героя продовжував утверджувати в німецькій дитячій літературі й Крюс. Крюс ставив високі естетичні вимоги до художньої сторони дитячої книги. Для нього дитяча книга - це передусім повноцінний твір мистецтва, у якому виховні чи пізнавальні завдання підпорядковані художній логіці, а не навпаки.

Письменник стверджує, що всі книги, написані передусім з педагогічною метою, зазвичай зазнають художньої поразки, позаяк їхні автори не враховують того незаперечного факту, що з дітьми слід розмовляти не "мовою понять", а "мовою образів". "Я вважаю, - заявляє Крюс, - що в дитячих книгах педагогічна сторона повинна витікати із самої фабули та ситуації, з певної, наперед не передбаченої, майже неумисної необхідності. Той, хто працює не так, а навпаки, хто старається зліпити якусь історію, беручи за її стрижень ту чи іншу педагогічну тезу, має бути воістину генієм, щоб, незважаючи на це, написати добру книгу, має бути оповідачем такої сили таланту, щоб радість словесної творчості пересилила в ньому педагога". До таких винятків із правил він зараховує книгу С. Лагерлеф "Подорож Нільса з дикими гусьми", де природне обдарування письменниці переросло педагогічне завдання цікавого ознайомлення дітей з географією Швеції.

У якості найяскравішого прикладу перемоги мистецтва над моралізуванням Крюс наводив книгу Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра": "Ця книга, яка на перший погляд видається асоціальною, насправді людинолюбна книга письменника з великим серцем. Саме тому, що автор великий, сумніви педагогічного характеру, хочеш не хочеш, відпадають. Мимоволі капітулюєш перед повнотою світу, яку розкриває книга, бо ця повнота дає збагнути і відчути всі сторони буття і зробити правильні висновки. Жива вода не лише зволожила русло пуританської моралі, а й заповнила його і вийшла з пуританських берегів. І це в так званій дитячій книзі".

Сам Крюс ніколи не вдавався у своїх творах до педагогічного напучування. Палітра дитячої поезії німецького автора надзвичайно багата. Але водночас його вірші, завжди веселі та дотепні, сповнені словесних ігор із римою, вчать дітей удосконалювати свою мову і пізнавати навколишній світ. Мова образів наповнює віршовані бесіди поета з дітьми. Автор виглядає у своїх віршах, ніби чорнильний чаклун, готовий перемішати все на свій добрий лад (вірш "Чорнильний чаклун"). Поет любить своїх беззахисних "героїв", готовий вибачити їм будь-які пустощі. Так, приміром, у вірші "Пісня розумної миші" героїня, розбивши тарілочку, не спихає своєї вини на кішку. При цьому вона самовпевнено заявляє: "Я миша. І що б там не було, мене не перехитруєш". Такою є й білочка у вірші "Ведмідь і білка". Неуважний ведмідь випадково, ненавмисне, відтоптав їй у лісі п'яту. Білочка фізно заявляє своєму кривдникові: "Знай: над собою нікому жартувати я не дозволю!" Ведмідь, приховуючи збентеження, змушений вибачитись, після чого білочка відпускає його на всі чотири сторони.

Крюс виходить зі своєї віри у притаманну дітям витонченість сприйняття світу. Він визнає їхнє право на власні норми життя, з незмінною повагою ставиться до дитячої фантазії, що захоплює його своєю сміливістю. Характерний його твір "Коли я був королем" ("Ich mochte einmal Konig sein", 1961), героєм якого є восьмирічний Клаус. Він менший і слабший за своїх ровесників, але уяви в нього вистачить на десятьох. Він уже ходить до школи, а школа розташована не в селищі Ліксенпліксен, де він мешкає, а в місті. І якщо хто-небудь гадає, що дорога із села до міста втомлива для малюка, той помиляється, позаяк, фантазуючи дорогою до школи, Клаус завжди переживає незвичайні пригоди. Ось на переїзді він уявляє собі, як мчить тундрою потяг, пальне закінчується, а за потягом женуться вовки. Клаус рятує пасажирів, спалюючи замість пального всі свої шкільні підручники.

А в школі, на уроках старого вчителя Каберле, Клаус нерідко відлітає у своїх мріях ще далі. Якось він перетворився у короля, Його Величність Клауса Ліксенпліксена. На білому коні, в супроводі охорони він в'їхав у місто, відмінив платний проїзд у потягах та міському транспорті для дітей, скоротив табличку множення й абетку. Але потім виявилося, що король занадто поквапився здійснити свої реформи, тому що без певних літер не можна написати деякі слова, а без окремих цифр - порахувати зарплатню та зважити цукерки.

Стає зрозумілим навіть немовляті, що дитяча фантазія інколи повинна мати свої межі, узгоджуватись із реальністю. Захищаючи право дітей на фантазію, Крюс пише: "Фантазія може скаламутити дійсність, як воду, але вона може - і в цьому головна її перевага - зробити її прозорою... Оскільки фантазія дітей значно багатша, ніж фантазія дорослих, їх слід навчити правильно поводитися з цим прекрасним даром". Без фантазії закритий доступ читачеві у світ дитячої літератури, а завдання письменника - навчити дорослих і дітей правильно поводитися з нею.

У повісті "Мій прадідусь і я" ("Mein Grofivater und ich", 1959) йдеться про те, як граються один з одним "великий хлопчик" і "маленький дорослий". Вони навперебій вигадують різноманітні історії, з допомогою яких хлопчик отримує уроки рідної мови. Ця гра знайшла несподіване продовження в іншій книзі Крюса: "Мій прадідусь, герої і я" ("Mein GroBvater, die Helden und ich", 1967). Головною темою цього твору стають серйозні роздуми дорослого та дитини про подвиг і псевдогероїзм. Навряд чи треба нагадувати, наскільки актуальною була дана тема для дитячої німецької літератури, на сторінках якої впродовж багатьох століть утверджувався ідеал воїна-рицаря, перемога героя над зовнішнім ворогом.

Крюс намагається дати в цій книзі нове розуміння ідеалу героя в дитячій літературі. "Немає героїв з народження і героїв за фахом", - впевнено каже прадідусь. Він разом з автором цілковито заперечує тим, для кого подвиг - ремесло, особливо якщо це ремесло воїна. Важливими стають не зовнішня краса подвигу, а внутрішні причини його здійснення. В книзі піддаються переосмисленню подвиги античного героя Геракла. Зовні всі вони виглядають дуже ефектно, але при цьому якось не надто береться до уваги, що подвиги здійснювалися за наказом нікчемного царя Еврісфея й тим самим виявлялися безглуздими та непотрібними. Подвиг задля подвигу безглуздий. Справжній подвиг, вважає Крюс, зовні виглядає найчастіше непретензійно. Справжнім героєм для автора є той, хто не схиляє голови перед брехнею, вміє відстояти свою думку, коли більшість думає інакше. Не фізична сила, а моральна досконалість подвигу має приваблювати молоде покоління.

Близькість до традицій народної казки, німецького романтизму і "виховного" роману Й.В. Гете виявляє фантастична повість Крюса "Тім Талер, або Проданий сміх" ("Timm Thaler oder das verkaufte Lachen", 1962). У повісті розказано історію бідного хлопчика з Гамбурга, котрий якось у скрутну хвилину продав свій сміх торговцеві на ім'я Троч, що значить Чорт, якщо прочитати навпаки. Мотив угоди героя з нечистою силою - традиційний мотив німецької народної літератури.

У фантастичній повісті Крюса протиставлені одна одній сили добра та зла. Пан Троч - представник темних сил. Для нього все життя складається лише з таємної боротьби за акції з правом вирішального голосу. Він впевнений, що ввесь світ поділяється на панів і рабів, а різниця поміж людиною та звіром не така вже й велика.

Зовсім інших поглядів притримується хлопчик Тім Талер, котрий втілює сили добра. Світ акцій, контрактів, великих торгових угод для нього не важливий, навіть неприємний. Він важко сприймає втрату власного сміху, який означає для нього внутрішню свободу. Врешті-решт, Тім Талер разом зі своїми друзями перемагає сили зла; до нього повертається сміх. "Хто сміється, той спасенний", - стверджує англійське прислів'я. На думку маленького героя, сміх відрізняє людину від звіра, адже тільки людина вміє сміятися.

Історія з проданим сміхом виявилася необхідною для внутрішнього розвитку Тіма, який збагнув, "що коло замкнулося, що він ніби рухається по спіралі й зараз перебуває наче знову біля витоку шляху, лише на декілька витків вище". Так у дусі "виховного" роману Гете закінчується фантастична повість Крюса.

Книги Крюса - це добрі, світлі книги. Вони допомагають дітям замислитися над тим, якими ж вони мають вирости, аби світ став кращим. Дитяча література для Крюса - справа величезного суспільного значення. Автор чуйно розуміє художню специфіку дитячої книги, вміє змусити замислитися над найсерйознішими проблемами сучасного життя.

Українською мовою окремі твори Крюса переклали Є.Горева, Г. Кирпа та Ю. Лісняк. Є. Стєквашов

# data[].attributes.attachment_link.title
Крюс Джеймс: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
КРЮС, Джеймс (Kruss, James - нар. 31.05.1926, Гельголанд) - німецький письменник.Крюс - автор численних художніх творів для дітей у віршах і в прозі, сповнених фантазії, гумору, міфів і легенд. Крюс успішно продовжує традиції німецької літературної класики та романтизму в дитячій літературі. Його книги перекладені багатьма мовами світу. У 1968 p.

# data[].attributes.headline
Худ. фільм «Тім Тале

# data[].attributes.body
Худ. фільм «Тім Талер, або Проданий сміх»

# data[].attributes.attachment_link.title
Тім Талер або проданий сміх

# data[].attributes.attachment_link.description
Тім Талер або проданий сміх - дивись онлайн на Мегого. Юний Тім - володар дзвінкого, заразливого сміху. Саме цим він і привертає до себе увагу дивного пана, який запропонував йому продати свій сміх в обмін на можливість вигравати будь-яке парі. Але чи принесе угода щастя хлопчикові і хто допоможе йому повернути втрачений сміх?

# data[].attributes.headline
Читати повний текст 

# data[].attributes.body
Читати повний текст (рос)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ты слышишь весёлый и заливистый смех? Он звенит, словно тысяча серебряных колокольчиков. Кто хоть раз услышал этот смех, не забудет его никогда! Так смеётся замечательный мальчишка по имени Тим Талер. Смех - его главное сокровище.

Но однажды Тим позабыл об этом и совершил ужасную сделку.

Перевод с немецкого А. Исаевой.

Содержание:

Джеймс Крюс
ТИМ ТАЛЕР, ИЛИ ПРОДАННЫЙ СМЕХ

Дорогие маленькие и большие читатели!

В этой книге говорится про смех и про деньги.

Смех объединяет людей всего мира. И в московском метро, и в нью-йоркском смеются точно так же, как в парижском. Остроумной шутке так же весело улыбнутся в Токио, Каире и Праге, как в Мадриде, Копенгагене и Стокгольме. К настоящим богатствам, таким, как счастье, мир, человечность, деньги никакого отношения не имеют. А вот смех имеет, да ещё какое!

Когда кто-нибудь вот так, как в этой книге, променяет свой смех на деньги, это очень печально. Ведь это значит, что он променял настоящее богатство на фальшивое - счастье на роскошь, и пожертвовал свободой, которую дарит нам смех. Смейтесь, дорогие читатели, над теми, кто считает, что всё на свете продаётся за деньги, и их оружие заржавеет и придёт в негодность!

А теперь запаситесь вниманием и терпением, и вы узнаете, какой трудный, запутанный и горький путь прошёл один мальчик - звали его Тим Талер, прежде чем понял, как дорог смех и даже самая обыкновенная улыбка.
Джеймс Крюс.
Эту историю рассказал мне один человек лет пятидесяти; я познакомился с ним в Лейпциге, в типографии, куда он так же, как и я, заходил узнавать, подвигается ли дело с печатанием его книги. (Речь в этой книге, если не ошибаюсь, шла о кукольном театре.) Человек этот поразил меня тем, что, несмотря на свой возраст, смеялся так сердечно и заразительно, словно десятилетний мальчик.

Кто был этот человек, я могу только догадываться. И рассказчик, и время действия, и многое другое в этой истории так и осталось для меня загадкой. (Впрочем, судя по некоторым приметам, главные её события развернулись около 1930 года.)

Мне хотелось бы упомянуть, что записывал я эту историю в перерывах между работой на оборотной стороне бракованных гранок - длинных-предлинных листов второсортной бумаги. Потому и книга разделена не на главы, а на "листы", но листы эти, собственно говоря, и есть не что иное, как главы.

И ещё одно предупреждение. Хотя в этой книге говорится про смех, смеяться читателю придётся не так уж часто. Но, пробираясь её путями сквозь темноту, он будет, сколько бы ни кружил, всё ближе и ближе подходить к свету.

КНИГА ПЕРВАЯ
ПОТЕРЯННЫЙ СМЕХ

Что ж, по рукам, король! Но, право, верь,
Смех означает: человек не зверь
Так человек природой награждён
Когда смешно, смеяться может он!

Лист первый
МАЛЬЧИК ИЗ ПЕРЕУЛКА

В больших городах с широкими улицами и теперь ещё встречаются переулки такие узкие, что можно, высунувшись из окошка, пожать руку соседу из окошка напротив. Иностранные туристы, которые путешествуют по свету с большим запасом денег и чувств, случайно очутившись в таком переулочке, всегда восклицают: "Как живописно!" А дамы вздыхают: "Какая идиллия! Какая романтика!"

Но эта идиллия и романтика - одна видимость, потому что в таких переулках обычно живут люди, у которых совсем мало денег. А тот, у кого в большом богатом городе так мало денег, нередко становится угрюмым и завистливым. И дело тут не только в людях, тут дело в самих переулках.

Маленький Тим поселился в таком переулке, когда ему было три года. Его весёлая круглолицая мама тогда уже умерла, а отцу пришлось наняться подсобным рабочим на стройку, потому что в те времена не так-то легко было найти хоть какую-нибудь работу. И вот отец с сыном переехали из светлой комнаты с окнами на городской сад в узкий переулок, вымощенный булыжником, где всегда пахло перцем, тмином и анисом: в переулке этом стояла единственная во всём городе мельница, на которой мололи пряности. Вскоре у Тима появилась худощавая мачеха, похожая на мышь, да ещё сводный брат, наглый, избалованный и такой бледный, словно лицо ему вымазали мелом.

Хотя Тиму только исполнилось три года, он был крепким и вполне самостоятельным пареньком, мог без всякой посторонней помощи управлять океанским пароходом из табуреток и автомашиной из диванных подушек и на редкость заразительно смеялся. Когда его мама была ещё жива, она хохотала до слёз, слушая, как Тим, пустившись в далёкое путешествие по воде и по суше на своих подушках и табуретках, весело выкрикивает: "Ту-ту-ту! Стоп! Аме-е-рика!" А от мачехи он за то же самое получал шлепки и колотушки. И понять этого Тим не мог.

Да и сводного брата Эрвина он понимал с трудом. Свою братскую любовь тот проявлял весьма странным способом: то кидался щепками для растопки, то мазал Тима сажей, чернилами или сливовым джемом. И уж совсем непонятно было, почему доставалось за это не Эрвину, а Тиму. Из-за всех этих непонятных вещей, приключившихся с ним на новой квартире в переулке, Тим почти совсем разучился смеяться. Только когда отец бывал дома, звучал ещё иногда его тоненький, заливистый, захлёбывающийся смех.

Но чаще всего отца Тима не было дома. Стройка, на которую он нанялся, находилась на другом конце города, и почти всё свободное время уходило у него на дорогу. Он и женился-то во второй раз главным образом для того, чтобы Тим не сидел целый день дома один. Только по воскресеньям ему удавалось теперь побывать вдвоём со своим сыном. В этот день он брал Тима за руку и говорил мачехе:

- Мы пошли гулять.

Но на самом деле он шёл вместе с Тимом на ипподром и ставил на какую-нибудь лошадь, совсем немного, мелочишку, то, что удалось скопить за неделю потихоньку от жены. Он мечтал, что в один прекрасный день выиграет целую кучу денег и опять переберётся с семьёй из узкого переулка в светлую квартиру. Но, как и многие другие, он напрасно надеялся на выигрыш. Почти всякий раз он проигрывал, а если и выигрывал, то выигрыша едва хватало на кружку пива, на трамвай да на кулёк леденцов для Тима.

Тиму скачки не доставляли особого удовольствия. Лошади и наездники мелькали так далеко и так быстро проносились мимо, а впереди всегда стояло так много людей, что, даже сидя на плечах у отца, он почти ничего не успевал разглядеть.

Но хотя Тиму было мало дела и до лошадей и до наездников, он очень скоро разобрался в том, что такое скачки. Когда он ехал с отцом домой на трамвае, держа в руках кулёк с разноцветными леденцами, это значило, что они выиграли. Когда же отец сажал его на плечи и они отправлялись домой пешком, это значило, что они проиграли.

Тиму было всё равно, выиграли они или проиграли. Ему так же весело было сидеть на плечах у отца, как и ехать в трамвае, даже, по правде сказать, ещё веселее.

А самое весёлое было то, что сегодня воскресенье и они вдвоём, а Эрвин с мачехой далеко-далеко, так далеко, словно их и вовсе нет на свете.

Но, к сожалению, кроме воскресенья, в неделе ещё целых шесть дней. И все эти дни Тиму жилось так, как тем детям в сказках, у которых злая мачеха. Только немного похуже, потому что сказка - это сказка, начинается она на первой странице и кончается, ну, скажем, на двенадцатой. А такое вот мучение изо дня в день целый год, да ещё не один год, а много лет подряд, - попробуй-ка его вытерпи! Тим так привык упорствовать, дерзить, стоять на своём, что, не будь на свете воскресений, он наверняка - просто из одного упрямства - превратился бы в отпетого сорванца и грубияна. Но так как, к счастью, воскресенья всё-таки есть на свете, он остался обыкновенным мальчиком. Даже смех его звучал по-прежнему: он словно подымался откуда-то из глубины и заканчивался счастливым, захлёбывающимся смешком.

Правда, его смех раздавался теперь всё реже и реже. Тим стал замкнутым и гордым, невероятно гордым. Только так он и мог защищаться от нападок мачехи, пилившей его весь день без передышки, хотя иной раз и без всякого злого умысла.

Тим очень радовался, когда пошёл в школу. Теперь он с раннего утра до самого обеда был вдали от своего переулка - не за полкилометра, а за тридевять земель. Здесь в свой первый учебный год он стал снова часто смеяться, и случалось, учитель, взглянув на него, забывал, за что собирался сделать ему замечание. Теперь Тим и сам старался помириться с мачехой. Стоило ей разок похвалить его за то, что он притащил один тяжёлую сумку картошки, и он чувствовал себя совершенно счастливым, становился покладистым и сговорчивым и готов был помогать ей с утра до вечера. Но, снова получив нагоняй, он опять замыкался, мрачнел и надевал маску гордеца. Тогда к нему было не подступиться.

Ссоры с мачехой сказывались на его школьных занятиях. Тим, хоть и был куда сметливее многих в классе, часто получал отметки хуже других ребят, потому что невнимательно слушал, когда учитель объяснял урок. И ещё из-за домашних заданий.

# data[].attributes.attachment_link.title
Читать онлайн Тим Талер, или Проданный смех страница 1. Большая и бесплатная библиотека.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ты слышишь весёлый и заливистый смех? Он звенит, словно тысяча серебряных колокольчиков Кто хоть раз услышал этот смех, не забудет его никогда! Так смеётся замечательный мальчишка по имени Тим Талер Смех - его главное Жанр Детские приключения, Автор Джеймс Крюс, читать онлайн Тим Талер, или Проданный смех

# data[].attributes.headline
Читати текст українс

# data[].attributes.body
Читати текст українською (скор.)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників!

Джеймс Крюс

Тім Талер, або Проданий сміх

Переклад Ю. Лісняка

ВІД АВТОРА

Описану тут історію розповів мені один чоловік років п'ятдесяти, що приїхав до Лейпціга, як і я, наглядати, як друкується одна книжка. (Коли не помиляюся, то була книжка про ляльок та ляльковий театр.) Найцікавіше в тому чоловікові було те, що він, хоч уже й немолодий, умів сміятися так приємно та весело, мов десятирічний хлопчак.

Хто він був, я можу тільки здогадуватись. Невідомо також, коли діялась ця історія, та й ще дещо в ній неясне. (Правда, де з чого видно, що головні події відбувались десь близько 1930 року.)

Треба ще згадати, що писано цю оповідь у перервах між роботою, на зворотному боці великих відбракованих друкарських аркушів. Ось чому книжка й поділена на аркуші, хоч по суті це звичайнісінькі розділи.

Іще хочеться попередити, що вам не багато доведеться сміятися над цією книжкою, хоч мовиться в ній про сміх. Однак зважте й на те, що цей шлях крізь темряву все ж веде. хоч і манівцями, до світла.

КНИГА ПЕРША

Утрачений сміх

Ну що ж, забились! Але ж хто не знає,

Що сміх людей від звірів відрізняє!

Адже з того людина й пізнається,

Що в слушну мить вона сміється.

З прологу до лялькової

вистави "Липкохвіст"

Перший аркуш

БІДНИЙ ХЛОПЧИК

У великих містах із широкими вулицями ще й досі є на околицях завулочки, такі вузенькі, що з вікна у вікно навпроти можна поздоровкатись за руку. Коли чужоземні туристи, грошовиті та чулі, попадають ненароком у такий завулочок, вони вигукують: "Ах, як тут мальовниче!"

А жінки зітхають: "Як ідилічно! Як романтично!"

Але вся та ідилія й романтика - облуда, бо на околицях живуть люди, що не мають грошей. А хто в такому великому, багатому місті не має грошей, той стає понурий, заздрісний, а часто й сварливий. І винні в тому не так самі люди, як завулки.

Малий Тім попав у такий-от вузенький завулочок, як було йому тільки три роки. Тімова весела, повненька матуся померла, а татові довелось піти працювати на будівництво, бо тоді саме було безробіття. Отож і мусили батько з сином залишити своє світле, гарне помешкання з заскленим балкончиком край міського парку, і перебратися до вузького завулка, забрукованого кругляками. В тому завулку весь час пахло перцем, кмином та ганусом, бо там стояла єдина на все місто фабрика прянощів. А незабаром у Тіма з'явилася мачуха - худюща, з гострим, ніби мишачим, писком. - і на додачу зведений брат, білий як сметана, розпещений та вредний хлопець.

Як на свої три роки, Тім був хлопчик міцненький; він умів навдивовижу дзвінко сміятись і цілком самостійно кермував пароплавом, зробленим із двох стільців, або автомашиною з диванних подушок. Небіжчиця матуся, було, сміялася до сліз, коли Тім вибирався в подорож по світу на тих стільцях чи подушках та вигукував: "Чах-чах-чах, Аме-ерика!" А от мачуха його за таке лупцювала. І він ніяк не міг того зрозуміти.

Та й свого нерідного брата Ервіна Тім не розумів, бо той виявляв йому свою братню любов, шпурляючи на малого поліняками або вимащуючи його сажею, чорнилом чи сливовим повидлом. Однак найнезрозуміліше було те, що карали тоді не Ервіна, а Тіма ж таки. Одне слово, стільки було в тій новій оселі незрозумілого й так воно гнітило хлопчика, що він майже відучився сміятися. Лиш тоді, коли був удома тато, лунав іноді в хаті Тімів тоненький заливистий сміх із кумедним "ік!" на кінці.

Та, на жаль, тепер тато рідко бував удома, бо працював на далекій будові. (Адже й оженився він удруге тільки задля того, щоб не кидати малого сина самого вдома.) Лиш у неділю міг тато побути зі своїм синочком. Зранку він брав малого Тіма за руку й казав мачусі: "Ну, ми йдемо гуляти". Насправді ж вони йшли на іподром, на кінські перегони, де тато, потай від мачухи відклавши собі за тиждень якусь копійчину, ставив на котрого-небудь коня. Він сподівався колись виграти на перегонах стільки грошей, щоб перебратися з їхнього вузького завулка кудись у краще, просторіше помешкання. Але сподівання ті, як і в більшості грачів, були, звичайно, марні. Йому не щастило, він майже завжди програвав, а коли й вигравав, то лише на цукерки синові, на кухоль пива собі та на трамвай.

Малого Тіма перегони тішили не дуже. Мелькає щось там далеко - годі й розглядіти. До того ж перед ним завжди стояло дуже багато людей, і хлопчикові навіть із таткового плеча мало що було видно.

Та хоч Тіма й не цікавили коні й жокеї, він дуже швидко збагнув усю механіку гри: коли вони з татом верталися додому трамваєм, а Тім діставав трубочку льодяників, - це означало, що тато виграв. Коли ж тато садовив його собі на плечі й вони вертались додому пішки, без цукерок, - значить, вони програли.

Та чи програвали вони, чи вигравали, малому було однаковісінько. Бо їхати верхи на таткові йому було так само весело, як і в трамваї, а то й ще веселіше. Головне - що вони вдвох, що неділя, що Ервін із мачухою десь далеко-далеко, мовби їх і зовсім нема.

Але, на жаль, решту шість днів тижня вони були... І Тімові тоді жилося достоту як тим дітям у казці, що мали лиху мачуху. Тільки Тімові було навіть гірше, бо ж казка - то казка та й годі, вона починається на першій сторінці й закінчується щонайпізніш на дванадцятій. А терпіти отаку халепу день у день, рік у рік - це вам неабищиця. І якби не оті неділі, Тім, певно, просто навсупереч усім зробився б справжнім зухвалим халамидником. А так він усе ж лишався життєрадісним хлопчиком і не забував свого сміху, дзвінкого заливистого сміху, що починався десь глибоко в животі й кінчався кумедним "ік!".

Та, на жаль, дуже рідко траплялося Тімові сміятись. Він став мовчазний і гордий, просто неймовірно гордий. Так він боронився від мачухи, що гризла йому голову за всяку дрібничку, хоч, може, часом і не зі злості, а просто так.

Коли Тіма віддали до школи, він дуже зрадів. У школі він з рана й до обіду почував себе далеко від свого завулка - далеко-далеко, хоч насправді від дому до школи не було й півкілометра. В першому класі Тім знову став часто й весело сміятися, і за той сміх учитель часто вибачав хлопчикові різні дрібні провини. Тім тепер намагався догоджати навіть мачусі. Коли вона вряди-годи хвалила його - за те, скажімо, що сам доніс додому цілих п'ять кілограмів картоплі, - він ставав щасливий, ласкавий і послужливий. Та згодом вона знову лаяла його ні за що, і він знову замикавсь у собі й удавав гордого. Тоді, було, до нього ані приступу.

Така ото незлагода між ним і мачухою погано позначалась на його шкільній науці. Хоч Тім мав куди бистріший розум, ніж багато його однокласників, проте він діставав гірші оцінки, ніж вони, через те, що часто бував неуважний на уроках. Та ще через домашні завдання.

Бо йому було дуже важко їх робити. Тільки-но сяде зі своєю дощечкою за стіл у кухні, як надходить мачуха й проганяє його до дитячої кімнати. А там хазяйнував його нерідний брат Ервін, що не давав малому ні на хвилину спокою. То йому забагнеться гратися з Тімом, а як той відмовиться - Ервін злоститься; то розкладеться зі своїм "конструктором" на весь стіл, так що Тімові ніде й примоститися з зошитами. Одного разу Тім у праведному гніві вкусив Ервіна за руку. Та не було йому з того добра. Мачуха, побачивши кров на синочковій руці, зарепетувала на всю хату й назвала Тіма гадюченям. І навіть татко за вечерею не озвався до нього й словом. Відтоді Тім більше не заводився з розбещеним мазунчиком, а почав нишком учити уроки в татковій та мачушиній спальні. Але Ервін, помітивши те, виказав його: адже дітям не дозволялось заходити в спальню дорослих, такий був один із найперших мачушиних законів.

І мусив Тім знову якось примудрятися вчити уроки в не дуже приємному товаристві свого зведеного брата. Коли той не пускав його до невеличкого столика, єдиного в їхній кімнатці, Тім сідав на ліжко й клав зошит на тумбочку. Однак і там Ервін весь час заважав йому. Тільки в середу, коли Ервін був у школі по обіді, Тімові щастило вивчити уроки так ретельно, як вимагав учитель. А Тім дуже хотів йому догодити - цей малий хлоп'як, що вмів так гарно сміятися, радий був з усім світом жити в злагоді.

Та, на жаль, Тімові домашні роботи дедалі менше подобались учителеві. "Здібний хлопець, тільки ледачий і неуважний", - казав він. Звідки ж мав учитель знати, що хлопцеві доводиться день у день відвойовувати собі місце, щоб вивчити уроки. А Тім йому того не розповідав, бо певен був, що вчитель і сам усе знає. Отак і школа знов довела хлопця до сумного висновку, що життя незрозуміле й що дорослі всі несправедливі. Всі, крім його тата.

Та й ця єдина в світі справедлива людина покинула його. Бо коли Тім на превелику силу добравсь у школі до п'ятого класу, сталося нещастя: тата вбило на будівництві дошкою, що впала звідкись згори.

Оце вже була найнезбагненніша подія в Тімовому житті. Він нізащо не міг збагнути, яке право мала та дошка отак із доброго дива впасти й накоїти такого страшного лиха. Спершу він просто не хотів повірити, що це правда. Лиш у день похорону, коли розхвильована, заплакана мачуха надавала йому ляпасів за те, що забув почистити їй черевики, Тім зрозумів, який він тепер самотній. Бо ховали тата якраз у неділю.

Лиш тоді Тім заплакав. Він плакав і за батьком, і над самим собою, й над усім світом. Навіть мачусі стало соромно, і Тім уперше зроду почув від неї: "Ну, вибач, Тіме, не плач, я ж нехотячи..."

Година на кладовищі була для Тіма наче лихий сон, що його хочеться чимшвидше забути й що від нього лишається тільки гнітючий плутаний спогад. Тім ненавидів усіх людей, що стояли біля ями, говорили промови, співали, бубоніли "отченаш". То один, то другий підходив до мачухи, висловлював їй "своє глибоке співчуття", вона, хлипаючи, щось лопотіла у відповідь, і Тіма страшенно дратувало те лопотіння. Він хотів журитись за своїм татком сам. І коли люди почали розходитись, хлопець скористався з тієї нагоди й простісінько втік.

Він довго тинявся вулицями, і, коли опинився біля того будинку край парку, де вони колись жили з татом і мамою, де він ще зовсім маленьким хлопчиком сміявся та кричав: "Чах-чах-чах, Аме-ерика", - йому стало так гірко, що аж світ в очах потемнів.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тім Талер, або Проданий сміх - Джеймс Крюс, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Увага! Ви читаєте фрагмент тексту. Повний текст твору вилучено за запитом правовласників! Джеймс Крюс Тім Талер, або Проданий сміх Переклад Ю. Лісняка ВІД АВТОРА Описану тут історію розповів мені один чоловік років п'ятдесяти, що приїхав до Лейпціга, як і я, наглядати, як друкується одна книжка.

# data[].attributes.headline
Читати казку

# data[].attributes.body
Читати казку

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ЧАСТИНА ДРУГА

МЕРІ ПОППІНС ПОВЕРТАЄТЬСЯ

Переклад Євгенії Горевої

ЗМІЙ

Був ранок, та такий, коли все сяє і виблискує, наче світ за ніч добре вимили й натерли.

Вишнева Вуличка угорі блискала до сонця шибками вікон - у будинках саме відчиняли віконниці. А внизу її залиту сонцем поверхню темними смужками переписували тонкі тіні вишень.

Але ще ніде ніщо не гомоніло, дзвенів тільки дзвінок Морозивника, що возив вулицями свого візка.

"Не минай мене! Купи!" - закликав плакат на передку.

Ось із-за рогу вийшов Сажотрус і підняв свою чорну від сажі руку.

Морозивник подзенькотів до нього.

- На пенні, - попросив Сажотрус.

І, спершись на свої мітелки, став кінчиком язика лизати морозиво. Вилизавши все, він обережно загорнув крихке відеречко в хустину й сховав у кишеню.

- Ви не їсте відеречок? - вражено спитав Морозивник.

- Ні, я збираю колекцію! - відповів Сажотрус, підняв свої мітли й подався до будинку Адмірала Бума - через парадний вхід, бо ж чорного в Адміраловому будинку не було.

Морозивник, видзвонюючи, знов повіз свого візка Вуличкою, і на ньому замигтіли смужки тіней і світла.

- Зроду ще тут не було так тихо! - промимрив Морозивник, зиркаючи на всі боки - чи ніде часом не видно покупців.

Тієї ж таки миті з Будинку Номер Сімнадцять почувся крик.

Морозивник мерщій повіз туди візка, сподіваючись на заробіток.

- Несила моя! Просто несила більше! - кричав містер Бенкс, сердито бігаючи від надвірних дверей до сходів і назад.

- Що сталося? - злякано спитала місіс Бенкс, вибігаючи з їдальні. - Що це ти там ганяєш ногами по всьому передпокої?

Містер Бенкс добре загилив ногою, і щось чорне підлетіло вгору аж до середини сходів.

- Мій капелюх! - процідив він крізь зуби. - Мій новісінький капелюх!

Він кинувся на сходи і знов підгилив капелюха ногою. Капелюх, мов дзиґа, закрутився на плитах підлоги і впав під ноги місіс Бенкс.

- Що? Що з ним трапилось? - стурбовано спитала місіс Бенкс. Нишком вона потерпала, чи не трапилося чого з містером Бенксом?

- Подивися, то й побачиш! - ревнув він на неї.

Місіс Бенкс, тремтячи, нахилилася і підняла капелюха з підлоги. Він увесь був у великих, лиснючих, масних плямах і якось чудно пахнув.

Вона ще понюхала його криси.

- Так, наче гуталін, - сказала вона.

-Це справді гуталін! - підкреслив містер Бенкс- Робертсон Ей наваксував мого капелюха гуталіном - почистив його щіткою для взуття.

У місіс Бенкс від жаху опустилися кінчики вуст.

- Невідомо, що скоїлося з цим Будинком! - вів своєї містер Бенкс. - Нічого не зроблять так, як слід!

Віками! Вода для гоління - мов окріп, кава - як лід! А оце тобі ще й таке!

Він смикнув капелюха з рук у місіс Бенкс і вхопив портфеля.

- Я йду! - гукнув він. - 1 не знаю, чи повернуся коли. Можливо, подамся в морські мандри.

З цими словами він насунув капелюх на голову, хряснув дверима й вибіг у хвіртку так швидко, що збив з ніг Морозивника, який з цікавістю слухав цю розмову.

- Самі ж ви й винні! - сердито сказав містер Бенкс. - Чого вам тут стовбичити?

І він швидко попростував до Сіті, а його наваксований капелюх виблискував на сонці, мов коштовний камінь.

Морозивник обережно підвівся і, пересвідчившись, що всі кістки цілі, сів на край тротуару, з'їв велику порцію морозива й аж тоді підбадьорився.

- Ой лишенько! - вимовила місіс Бенкс, почувши, як хряснула хвіртка. - Це таки правда! Усе в нас тепер не так, як слід. То те, то інше. Відколи Мері Поппінс пішла собі, навіть не попередивши, усе в нас негаразд.

Місіс Бенкс сіла на нижній східець, витягла хустинку й заплакала.

І, плачучи, вона згадала все, що сталося, відколи Мері Поппінс так несподівано й загадково зникла.

- Тут тобі була, й тут тобі щезла! Просто хоч плач! - хлипала місіс Бенкс.

Невдовзі після Мері Поппінс з'явилася нянька Грін і покинула службу, не добувши навіть тижня, бо Майкл плюнув на неї. Потім прийшла нянька Браун, яка одного разу вийшла на прогулянку і зникла назавжди. Уже аж далеко згодом виявилося, що разом з нею зникли і всі срібні ложки.

Після няньки Браун з'явилася міс Квіглі, гувернантка, яку довелося звільнити, бо вона щоранку, перед сніданням по три години грала гами, а містер Бенкс не дуже кохався в музиці.

- А далі, - хлипала в хустинку місіс Бенкс, - Джейн захворіла на кір, і душ у ванній лопнув, і вишні мороз побив, і ...

- Пані, я...

Місіс Бенкс підвела голову й побачила перед собою місіс Брілл, куховарку.

- У кухні сажа зайнялася в комині! - буркнула місіс Брілл.

- О Господи! Чи буде цьому край? - скрикнула місіс Бенкс. - Скажіть Робертсонові Ею, щоб погасив. Де він?

- Спить у комірчині, пані. А вже коли цей парубійко спить, його ніщо в світі не розбудить, хіба землетрус або полк барабанщиків, - казала місіс Брілл, спускаючись слідом за хазяйкою вниз на кухню.

З горем та з бідою вони удвох погасили сажу, але й це ще був не кінець злигодням місіс Бенкс.

Не встигла вона поснідати, як угорі на сходах щось гучно тріснуло, заторохтіло й гупнуло додолу.

- А це що таке? - підхопилася місіс Бенкс і кинулась нагору.

- Ой, нога, нога! - лементувала покоївка Елін. Вона сиділа на сходах, серед черепків порцелянового посуду, і голосно стогнала.

- Що з вашою ногою? - неласкаво спитала місіс Бенкс.

- Поламала! - понуро сказала Елін, злігши на поруччя сходів.

- Дурниці, Елін! Ви розтягли собі сухожилля в кісточці, та й годі!

Але Елін тільки знову застогнала.

- Ох, поламала ногу! Що ж мені тепер робити? - заголосила вона.

Тієї ж миті в Дитячій щосили заверещали Близнята. Вони побилися за синю целулоїдну качечку. За їхнім пронизливим вереском не так чути було сварку Джейн і Майкла: вони малювали на стіні малюнки й ніяк не могли дійти згоди, який хвіст пасує зеленій конячці - червоний чи фіолетовий.

А над усім тим гамором і вереском, немов барабан бухкав, раз у раз басувала Елін:

- Ох, поламала ногу! Що ж мені тепер робити?

- Ну, - сказала місіс Бенкс, рвучко обернувшись до Дитячої, - це вже остання краплина.

Вона довела Елін до ліжка і приклала їй на кісточку холодний компрес. Тоді кинулася нагору в Дитячу.

Джейн з Майклом підбігли до неї.

- Хвіст краще червоний, правда ж? - спитав Майкл.

- Ой, мамо, нехай він не плете дурниць! Не буває коней з червоним хвостом, еге ж?

- А з фіолетовим що - буває? Ну, кажи, буває? - скрикнув Майкл.

- Моя качка! - верещав Джон, вихопивши іграшку в Барбари.

- Моя, моя, моя! - захбдилася Барбара, вхопивши її з рук у Джона.

- Діти, діти! - розпачливо заломила руки місіс Бенкс. - Замовкніть, бо я збожеволію!

На мить запала тиша: всі четверо з цікавістю втупилися в матір. Чи справді вона збожеволіє? А яка вона тоді буде?

- Ось що, - сказала місіс Бенкс. - Ваша поведінка мені не подобається. Бідолашна Елін забила кісточку на нозі, і вас нікому доглянути. Тож підіть у Парк і погуляйте там до чаю. Джейн, Майкле, наглядатимете за малятами. Джоне, дай погратись качечкою Барбарі, а ввечері знов забереш. Майкле, ти можеш узяти туди свого нового змія. Ну ж бо, надягайте капелюшки і гайда!

- А я хочу домалювати коня! - закомизився Майкл.

- І чого нам іти в той Парк? - затялася Джейн.- Там нема чого робити.

- Того, - сказала місіс Бенкс, - що мені потрібен спокій. І якщо ви зараз послухаєтеся і будете гарними дітками, до чаю буде кокосове печиво.

І не встигли вони розвередуватись знову, як вона понадягала всім їм на голови капелюшки і швиденько вирядила дітей униз.

- Обережно переходьте вулицю! - гукнула вона, коли вони вже виходили у хвіртку. Джейн везла у візочку Близнят, а Майкл ніс свого змія.

За хвірткою діти спершу глянули праворуч. Нічого.

Тоді поглянули ліворуч. Там теж не було нікого, тільки в кінці Вулички дзеленькотів дзвоник Морозивника.

Джейн швиденько рушила через вулицю. Майкл потюпав слідком.

- Ну й життя! - плаксиво сказав він до свого змія. - Ніколи тобі ні в чому не щастить.

Джейн довезла візочок до озера.

- Ану, - сказала вона Близнятам, - дайте сюди качку!

Близнята вп'ялися в качку руками з обох боків і заверещали. Джейн розчепила їхні пальці.

- Дивіться! - сказала вона і кинула качку в озеро. - Дивіться, дітоньки, вона пливе до Індії!

Качка загойдалася на воді й попливла. Близнята, хлипаючи, дивились на неї. Джейн оббігла озеро, спіймала качку і знов пустила її пливти.

- А тепер, - весело сказала вона, - хай пливе в Саутгемптон!

Близнят, як видно, це не дуже розважило.

- А тепер до Нью-Йорка! Малі заплакали дужче. Джейн сплеснула руками.

- Майкле, ну що нам з ними робити? Віддай її їм - вони поб'ються, а не давай - вони плачуть!

- Я зараз їм змія пущу! - сказав Майкл. -Дивіться, діти, дивіться!

Він підняв догори гарного, зелено-жовтого змія і заходився розмотувати шнурок. Близнята дивилися на все те з слізьми в очах, зовсім неохоче. Майкл підняв змія над головою і трохи пробіг. Змій полопотів у повітрі й ляпнувся на траву.

- А ти ще раз! - підбадьорила брата Джейн.

- Ти потримай, як я побіжу, - сказав Майкл. Цього разу змій піднявся трохи вище. Але коли

він поплив угору, його довгий, оздоблений китичками хвіст зачепився за гілля липи, і змій мляво повис серед листя.

Близнята одчайдушно заголосили.

- О Господи! - сказала Джейн. - Нічого ніколи не виходить так, як треба!

- Агов, агов! Що це тут у вас? - почувся чийсь голос позад них.

Діти обернулись і побачили Паркового Доглядача, що здався їм дуже показним у своїй яскравій куртці та кашкеті з козирком. Він підбирав порозкидані папірці, настромлюючи їх на гострий кінець палиці.

Джейн показала на липу. Доглядач позирнув туди. Обличчя його вмить зробилося суворе.

- Еге-ге, ви порушуєте правила! Тут не дозволяється смітити, щоб ви знали - ні на землі, ні на деревах! Взагалі ніде!

- Це не сміття. Це - змій, - сказав Майкл.

І тоді раптом на обличчі в Доглядача заграла ніжна, розчулена, трохи безглузда усмішка. Він підійшов до липи ближче.

- То це змій? Он воно що! А я ж не пускав змія вже хтозна й відколи - відколи був хлоп'ям!

Він миттю виліз на дерево і зліз, легесенько затиснувши змія під пахвою.

- Ну, - сказав він, - отепер ми намотаємо шнурочок і пустимо його, і воно полетить-полетить!

Він простяг руку до палички. Майкл міцно стиснув її в руках.

- Дякую, але я хочу сам.

- Ну, я тобі допоможу, добре? - покірно сказав Доглядач.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мері Поппінс повертається - Памела Ліндон Треверс, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
ЧАСТИНА ДРУГА МЕРІ ПОППІНС ПОВЕРТАЄТЬСЯ Переклад Євгенії Горевої ЗМІЙ Був ранок, та такий, коли все сяє і виблискує, наче світ за ніч добре вимили й натерли. Вишнева Вуличка угорі блискала до сонця шибками вікон - у будинках саме відчиняли віконниці. А внизу її залиту сонцем поверхню темними смужками переписували тонкі тіні вишень.

# data[].attributes.headline
Худ. фільм "Мері Поп

# data[].attributes.body
Худ. фільм "Мері Поппінс повертається" за мотивами казки

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Дивитися фільми онлайн українською мовою в HD якості

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
UA #1

UA #2

Трейлер

Ну, не могла ця чудова леді і прекрасна вихователька діточок Мері Поппінс не повернутися! Правда, у фільмі "Мері Поппінс повертається" з'являється вона через 20 років після того, як відбувалися події в першому фільмі. Дітки, яких вона виховувала, виросли, вони зберігали пам'ять про чудову Мері, але важке життя періоду Великої депресії в США змушувало робити їх це все рідше і рідше.
Майкл став банкіром, і у нього народилося троє відмінних діточок, але ось дружина його померла, і саме тоді, коли йому важко, в його житті знову з'являється чудова Мері Поппінс. І знову вона нагадує всій сім'ї, що не дивлячись ні на що, не дивлячись на те, що його душать кредитори, а сестра Джейн ніяк не може народити дітей, що труднощі напирають, завжди треба думати про радісне, і тоді щастя обов'язково повернеться в будинок. Разом з Мері Поппінс і ліхтарником Джеком, разом зі навіженою двоюрідною сестрою Мері Топсі Терві, а також з безліччю інших персонажів, які і складають унікальну атмосферу даного доброго фільму.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс повертається

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дивитися онлайн

# data[].attributes.attachment_link.title
Мері Поппінс повертається

# data[].attributes.attachment_link.description
UA #1 UA #2 Трейлер Ну, не могла ця чудова леді і прекрасна вихователька діточок Мері Поппінс не повернутися! Правда, у фільмі "Мері Поппінс повертається" з'являється вона через 20 років після того, як відбувалися події в першому фільмі.

# data[].attributes.headline
Анотація до казки

# data[].attributes.body
Анотація до казки

# data[].attributes.headline
Тести до твору

# data[].attributes.body
Тести до твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Мері Поппінс. Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.description
Прочитай твір. Дай правильні відповіді на запитання

# data[].attributes.body
вікторина

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
викторина мэри поппинс скачать бесплатно вопросы ответы тест игра

# data[].attributes.attachment_link.title
Викторина "Мэри Поппинс"

# data[].attributes.attachment_link.description
Викторина "Мэри Поппинс". Пройти тест онлайн (игра-викторина). Все вопросы с ответами. Можно скачать игру-викторину бесплатно в формате PDF.

# data[].attributes.headline
Вікторина до твору

# data[].attributes.body
Вікторина до твору

# data[].attributes.attachment_link.title
Марк Твен «Принц і злидар». Вікторина

# data[].attributes.attachment_link.description
Якщо прочитати повість Марка Твена «Принц і злидар», можна з легкістью відповісти на питання вікторини. Вперед, до перемоги!

# data[].attributes.headline
50 цікавих фактів пр

# data[].attributes.body
50 цікавих фактів про Марка Твена

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Цікаві факти

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Марк Твен - відомий американський письменник.

Він автор літературних творів, написаних в різних жанрах, від сатири, казок і фантастики до вдумливих повістей і публіцистики.

2. Твену дивно добре вдавалося донести глибокі, серйозні думки в пригодницькому творі, що і виділяє його з ряду інших письменників.

3. Марк Твен - це не справжнє ім'я, а псевдонім американця Семюеля Лэнгхорна Клеменса. Ім'я Марк Твен походить від судноплавного терміна "mark twain". Цей термін означає мінімальну глибину, де може пройти пароплав. Плаваючи на кораблі, письменник і придумав собі псевдонім.

4. Марк Твен - не єдиний псевдонім, який використовував Семюел Клеменс

5. Періодично він ставив під своїми творами підпис "Рамблер", "сьєр Луї де Конт" і "Сержант Фантом".

6. Семюель народився в маленькому містечку в американському штаті Міссурі - пізніше він жартував, що з його появою населення містечка збільшилася на 1%.

7. Майбутній письменник народився за кілька тижнів до того, як повз Землі пролетів комета Галлея, і помер на наступний день після чергового перигелію цього небесного тіла.

8. Письменник жив без матері, що і відобразилося на його характері, а батько його працював в юридичній конторі.

9. Пізніше він також помер від важкої хвороби, хлопчику вже було дванадцять років.

10. Перший трудовий досвід Марк отримав в якості складача тексту. Його брат був бізнесменом і випускав газету. Саме цей період у житті Марка слід вважати формуванням його особистості і власного стилю.

11. Марк Твен, як і багато інших хлопців у той час письменник мріяв подорожувати, побувати в різних країнах і побачити багато нового.

12. З-за цього він кинув свою роботу і влаштувався юнгою. Плаваючи на пароплаві, він бачив багато чорношкірих рабів, що відклалося в його душі, він дуже переживав за них.

13. В юності Клеменс працював і лоцманом на пароплавах, що курсували по Міссісіпі. Він настільки насолоджувався цією роботою, що, ймовірно, ніколи не став би письменником, якби війна між північними і південними штатами не знищила приватні річкові перевезення.

14. Так як Семюел був змушений з юних років працювати і допомагати своїй родині, системного освіти він не отримав.

15. Коли його молодшому братові Генрі виповнилося 19 років, він влаштував його на роботу на те ж судно, де працював сам. Під час плавання у пароплава вибухнув котел, і одним із загиблих став юний Генрі.

16. Марк Твен став великим письменником, багато його твори стали справжньою класикою в літературі, деякі навіть вивчаються в школах.

17. Марк Твен друкував свої твори на машинці. Він був першим, хто почав застосовувати при написанні книги друкарську машинку.

18. Коли Твену було 26 років, він вступив у масонську ложу "Полярна зірка".

19. Перебуваючи в масонській ложі "Полярна зірка", письменник і знайшов своє призначення в житті. Товариство відправило його у відрядження в Палестину і після цього почав зароджуватися великий письменник.

20. Коли він був редактором журналу, йому доводилося читати і викидати безліч рукописів початківців авторів.

21. Письменник жартував, що хотів би займатися цією ж роботою в ті часи, коли люди вибивали письмена на каменях - тоді з невдалих чернеток він збудував би собі чудову віллу

22. Марк був героєм своїх оповідань. У той час він все заперечував і казав, що це зовсім інші люди, однак зараз після досліджень його біографії можна з упевненістю сказати, що в головних героях він бачив себе самого.

23. Марк Твен любив більярд. Він багато в нього грав і постійно, так як він людина азартна, то частенько доводилося грати на гроші.

24. Він був надзвичайно популярним лектором, виступав по всьому світу і незмінно збиравшим повні зали. Теми для виступів могли бути самими несподіваними - наприклад, одна з лекцій називалася "Перший кавун, який я вкрав", причому одним з її слухачів став Зигмунд Фрейд.

25. Твен був містиком. Напевно, це в його відклалося після того як він жив у суспільстві масонів. Після він у творах почав частенько зачіпати містичні та релігійні теми.

26. З-під пера видатного американського письменника Марка Твена - геніального прозаїка, вийшли книги, перекладені на десятки мов.

27. Твен був великим письменником, але жахливим бізнесменом. Стан, зароблене завдяки літературному таланту, він інвестував в абсолютно даремні речі - одна із його машин обійшлася йому в 200 тисяч доларів, хоча середня американська сім'я жила на 1,2 тисячі доларів на рік.

28. При цьому вкладати гроші в розробку телефонних апаратів Твен відмовився, визнавши винахід позбавленим перспектив.

29. У Марка Твена і його дружини було четверо дітей, але троє з них письменник пережив. Дружина літератора Олівія також померла раніше за нього.

30. Марк Твен намагався добувати срібло в одній з шахт Невади, але старателя з нього не вийшло, тому молодий чоловік влаштувався на роботу в газету. Так почалася його літературна кар'єра.

31. Марк Твен дуже любив кішок і завжди тримав удома цих тварин. До вибору кличок для своїх вихованців письменник підходив з гумором - відомо, що з ним жили Вельзевул, Зороастр, Буффало Білл, Базіка і багато інші кішки.

32. Під час поїздки в Європу Твен побував у російській імператорській резиденції в Лівадії. Він відвідав і кілька інших кримських міст - наприклад, Севастополь.

33. Деякі свої твори Марк Твен сам заборонив публікувати при житті і протягом кількох десятків років після своєї смерті.

34. Багато лекції, які Твен з великим успіхом читав по всій Америці, так і не були записані, тому вони втрачені назавжди.

35. Письменник служив в армії. Однак не довго, всього два тижні в кінному підрозділі і йому там не дуже сподобалося, після цього він покинув його.

36. У Гекльберрі Фінна, одного з найвідоміших персонажів Твена, був реальний прототип - ним став хлопчик, з яким майбутній письменник дружив в дитинстві.

37. За словами Твена, у книзі дитина зображений саме таким, яким він був: брудним, вічно голодним, але з самим добрим у світі серцем.

38. В середині 20 століття книгу про пригоди Гекльберрі виключили зі шкільної програми в багатьох американських штатах, так як роман визнали расистською.

39. Одна з сатиричних лекцій, прочитаних Твеном в Парижі, пізніше була випущена обмеженим тиражем.

40. Ернест Хемінгуей вважав всю літературу США варіаціями на книги Марка Твена.

41. За свою літературну кар'єру Твен написав багато творів, серед яких була лише одна п'єса - "Живий або мертвий".

42. У Росії вона вперше поставлена тільки в 2012 році.

43. З російських літераторів Твена особливо цінували Максим Горький і Олександр Купрін.

44. Марк Твен був зачарований Шерлоком Холмсом і навіть написав кілька творів про цього геніального сищика, створеного Конан Дойлем.

45. Марк Твен цікавився науковими досягненнями і дружив з відомим вченим Ніколою Теслою, проводячи багато часу в його лабораторії.

46. Американці виявили величезний кратер на Меркурії і назвали його в честь Марка Твена.

47. Марк Твен приїздив у Україну і був вражений побутом і культурою росіян. Країна надихнула його на створення повісті "Простаки за кордоном".

48. Справжнє імя Марка Твена- Самюель Клеменс

49. Твен був справжнім франтом. Даний тип поведінки був абсолютно не прийнятний в той час. Письменник постійно з кимось сперечався, носив білі костюми, затівав парі і дуже багато курив.

50. Марк Твен був не тільки автором книг, але і винахідником. Наприклад, він зробив еластичний пасок для штанів і навіть отримав патент на свій винахід. До цього чоловіки користувалися підтяжками. Ще одним його винаходом став самоклеючий альбом, який, на відміну від ременя, користувався успіхом.

# data[].attributes.attachment_link.title
50 цікавих фактів про Марка Твена

# data[].attributes.attachment_link.description
1. Марк Твен - відомий американський письменник. Він автор літературних творів, написаних в різних жанрах, від сатири, казок і фантастики до вдумливих повістей і публіцистики. 2. Твену дивно добре вдавалося донести глибокі, серйозні думки в пригодницькому творі, що і виділяє його з ряду інших письменників. 3.

# data[].attributes.headline
Біографія автора

# data[].attributes.body
Біографія автора

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
День народження: 30.11.1835 року

Місце народження: Флорида, Міссурі, США

Дата смерті: 21.04.1910 року

Твен пишався суспільним визнанням, особливо цінував присудження йому наукового ступеня доктора літератури Оксфордського університету (1907), але пізнав і гіркоту життя. Його останнім, найбільш гостра викриття "проклятого людського роду" - Листи з Землі (Letters From the Earth), які не публікувалися дочкою Кларою до 1962.

ТВЕН, МАРК (Twain, Mark; псевд.; наст ім'я - Семюел Лэнгхорн Клеменс, Samuel Langhorne Clemens) (1835-1910), американський письменник. Народився 30 листопада 1835 в селищі Флорида (шт. Міссурі). Дитинство провів у містечку Ханнібал на Міссісіпі. Був учнем складача, пізніше разом з братом видавав газету в Ханнибале, потім в Мескатине і Кеокуке (шт. Айова). У 1857 став учнем лоцмана, втіливши свою дитячу мрію "пізнати ріку", в квітні 1859 отримав права лоцмана. У 1861 переїхав до брата в Неваду, майже рік був старателем на срібних копальнях. Написавши кілька гуморесок для газети "Терріторіал ентерпрайз" у Вірджинія-Сіті й у серпні 1862 одержав запрошення стати її співробітником. Для псевдонім узяв вираз лотів на Міссісіпі, выкликавших "Мірка 2", що означало достатню глибину для безпечного плавання.

У травні 1864 Твен поїхав у Сан-Франциско, два роки працював у каліфорнійських газетах, в т. ч. кореспондентом каліфорнійської "Юніон" на Гавайських островах. На гребені успіху своїх нарисів виступав з гумористичними лекціями про Гаваях під час тримісячного турне по містах Америки. Від газети "Альта Каліфорнія" брав участь у середземноморському круїзі на пароплаві "Квакер-Сіті", зібрав матеріал для книги Простаки за кордоном (The Innocents Abroad), подружився з Ч. Ленгдоном з Елмайра (шт. Нью-Йорк) і 2 лютого 1870 одружився на його сестрі Олівії. У 1871 Твен переїхав у Хартфорд (шт. Коннектикут), де прожив 20 років, найщасливіші свої роки. У 1884 році він заснував видавничу фірму, номінально очолену Ч. Л. Вебстером, чоловіком його племінниці. Серед перших публікацій фірми - Пригоди Гекльберрі Фінна (Huckleberry Finn, 1884) Твена стали бестселером Спогади (Мемуари, 1885) вісімнадцятого президента США У. С. Гранту. Під час економічної кризи 1893-1894 видавництво розорилося.

В цілях економії і можливості заробітків у 1891 Твен з родиною переїхав до Європи. За чотири роки борги були виплачені, матеріальне становище сім'ї вирівнялося, у 1900 р. вони повернулися на батьківщину. Тут в 1904 році померла його дружина, а напередодні Різдва 1909 Реддинге (шт. Коннектикут) від нападу епілепсії померла дочка Джин (ще в 1896 від менінгіту померла улюблена дочка Сьюзі). Помер Марк Твен в Реддинге 21 квітня 1910.

Твен пишався суспільним визнанням, особливо цінував присудження йому наукового ступеня доктора літератури Оксфордського університету (1907), але пізнав і гіркоту життя. Його останнім, найбільш гостра викриття "проклятого людського роду" - Листи з Землі (Letters From the Earth), які не публікувалися дочкою Кларою до 1962.

Твен прийшов у літературу пізно. У 27 років став професійним журналістом, у 34 роки опублікував свою першу книгу. Ранні публікації (він почав друкуватися в 17 років) цікаві в основному як свідчення хорошого знання грубуватого гумору американської глибинки. З самого початку його газетні публікації несли риси художнього нарису. Він швидко втомлювався від репортажу, якщо матеріал не мав до гумору. Перетворення з талановитого любителя на справжнього професіонала відбулося після подорожі на Гаваї 1866. Важливу роль відіграло читання лекцій. Він експерементував, шукав нові, різноманітніші форми вираження, розраховував паузи, домагаючись точного відповідності задуму і результату. Ретельне шліфування усного слова залишилася і в його творчості. Подорож на "Квакер-Сіті" продовжив "гавайську школу". У Простаках за кордоном (1869), книзі, яка зробила його відомим в Америці, визначився вкрай простий лейтмотив творчості Твена - подорож у просторі. Обґрунтований в Простаках самим маршрутом поїздки, він збережеться також у книгах Загартовані (Roughing It, 1872, в рос. перекладі - без нічого, 1959), Пішки по Європі (A Tramp Abroad, 1880) і По екватору (Following the Equator, 1896). Самим вражаючим чином він використаний у Гекльберрі Фінне.

Підступ до художньої прози був поступовим, обережним. Перший роман, Позолочений століття (The Gilded Age, 1874), написаний у співавторстві з Ч. Д. Уорнером. Дія роману, задуманого як сучасна соціальна сатира, спотикається об погано вписуються шматки стандартних вікторіанських сюжетів. Незважаючи на художнє недосконалість, роман дав назву періоду президентства Гранту. Тоді ж зустріч із другом дитинства нагадала Твену про їхні дитячі пригоди в Ханнибале. Після двох-трьох невдалих спроб, в їх числі оповідання у формі щоденника, він знайшов потрібний підхід і за 1874-1875, із перервами, написав роман Пригоди Тома Сойєра (The Adventures of Tom Sawyer, 1876), що створив йому репутацію майстра характерів та інтриги і чудового гумориста. Тому, за словами марка Твена, "втілення хлоп'яцтва". Фон повісті - автобіографічний, Санкт-Петербург - це Ханнібал. Однак персонажі аж ніяк не пласкі копії, але повнокровні характери, народжені уявою майстра, що згадує свою юність.

З січня по липень 1875 в "Атлантік манслі" публікувалися Старі часи на Міссісіпі (Old Times on the Mississipi), у 1883 вони увійшли в книгу Життя на Міссісіпі (Life on the Mississipi, глави IV-XVII). Майже відразу по закінченні Тома Сойєра був задуманий Гекльберрі Фінн. У 1876 р. він був початий, кілька разів відкладався і нарешті опубліковано в 1884. У Гекльберрі Фінне, вищої творчої удачеТвена, розповідь ведеться від першої особи, вустами дванадцятирічного хлопчика. Вперше розмовну мову американської глибинки, перш вживаний тільки у фарсі і сатирі на звичаї простолюду, став засобом художнього зображення вертикалі довоєнного південного товариства - від аристократії до "дна".

Серед книг, що передували Геку, - Принц і жебрак (The Prince and the Pauper, 1881), перша спроба створити історичне оповідання. Обмежений епохою, місцем і історичними обставинами, автор не пішов в сторону і не збився на бурлеск, і книга досі заворожує юних читачів.

Навпаки, в Янкі при дворі короля Артура (A Connecticut Yankee at King arthur's Court, 1889) Твен дав волю своїм темпераментом сатирика. Його найсерйозніша історична проза, Особисті спогади про Жанну д'арк (Personal Recollections of Joan of Arc, 1896), зазнала невдачі. Твен ще спробував відродити світ своїх шедеврів в Простакові Вильсоне (Pudd'nhead Wilson, 1894), Тома Сойєра за кордоном (Tom Sawyer Abroad, 1894) і Тома Сойєра-сищика (Tom Sawyer, Detective, 1896), але знову зазнав невдачі.

З оповідань, опублікованих в останні роки життя, найбільш примітний Людина, що спокусила Гедліберг (The Man that Corrupted Hadleyburg, 1898), а також гострі викривальні памфлети. Трактат Що таке людина? (What Is Man, 1906) - екскурс у філософію. Твори останніх років в основному не закінчені. Великі фрагменти автобіографії (він диктував її в 1906-1908) так і не були об'єднані в єдине ціле. Останнім сатиричний твір - повість " Таємничий незнайомець (The Mysterious Stranger) - опублікована посмертно в 1916 році по незавершеного рукопису. Фрагменти автобіографії надруковані в 1925 році і пізніше.

# data[].attributes.attachment_link.title
Твен Марк: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
День народження: 30.11.1835 року Місце народження: Флорида, Міссурі, США Дата смерті: 21.04.1910 року Твен пишався суспільним визнанням, особливо цінував присудження йому наукового ступеня доктора літератури Оксфордського університету (1907), але пізнав і гіркоту життя. Його останнім, найбільш гостра викриття "проклятого людського роду" - Листи з Землі (Letters From the Earth), які не публікувалися дочкою Кларою до 1962.

# data[].attributes.headline
Анотація до книги

# data[].attributes.body
Анотація до книги

# data[].attributes.headline
Худ. фільм "Принц и 

# data[].attributes.body
Худ. фільм "Принц и нищий" (рос.) за твором Марка Твена

# data[].attributes.attachment_link.title
Принц и нищий

# data[].attributes.headline
Віртуальна виставка 

# data[].attributes.body
Віртуальна виставка "Марк Твен: життя та творчість"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"МОЇ КНИГИ - ВОДА...":

Марк Твен - видатний американський письменник, журналіст та громадський діяч. Його творчість багатогранна - він збагатив реалізм, романтизм, гумор, сатиру...

"Марк Твен - перший по-справжньому американський письменник"

Вільям Фолкнер

"Вся американська література вийшла з однієї книги Марка Твена, з його Гекльберрі Фіна".

Ернест Хемінгуей

30 листопада 1835 в містечку Флорида (штат Міссурі), у сім'ї тенесійського купця Джона Маршала Клеменса і Джейн Клеменс, народився Марк Твен справжнє ім'я: Семюель Клеменс.
Він був шостою дитиною у сім'ї з сімома дітьми. Тільки троє його братів та сестер пережили дитинство.

В 1839 р. сім'я переїздить у містечко Ганнібал, де був річковий порт на річці Міссісіпі. Саме Ганнібал послужить праобразом містечка у знаменитих романах "Пригоди Тома Сойєра" та "Пригоди Гекльберрі Фінна".

В березні 1847 року, коли Марку Твену було 11 років, його батько помер через пневмонію. Наступного року хлопець починає працювати помічником у друкарні. З 1851 займається набором (друком) і редакцією статей та гумористичних нарисів для "Ганнібалського журналу", газети, власником якої був його брат Оріон.

У віці 18 років (1853 р.) - залишив Ганнібал і працював у друкарнях Нью-Йорку, Філадельфії, Сент-Луїсі та інших містах. Самюель займався самоосвітою, багато часу проводячи у бібліотеці. У 18 років він вже знав Ч. Діккенса, В. Теккерея, В. Скотта, Б. Дізраелі, Е. По. Але більше усіх він цінував В. Шекспіра і М. де Сервантеса.

У віці 22 років Твен повернувся в Міссурі. На шляху до Нового Орлеану Марк Твен подорожував на пароплаві "Велика Міссурі". Тоді ж у нього з'явилася мрія стати капітаном корабля. Звання капітана корабля та диплом він отримав у 1859 році. Капітаном працював доти, поки не спалахнула Громадянська війна і судноплавство на Міссісіпі припинилося.

На початку Громадянської війни Семюель Клеменс два тижні перебував в лавах загону "Вершники з Маріона", що підтримував Конфедерацію. Більше в військових діях він участі не приймав.

Брат Самюеля проживав у цей час в Неваді. Тут Семюель працював цілий рік на срібному руднику. Паралельно - писав гумористичні розповіді.

В 1862 році отримав запрошення стати співробітником газети у Вірджині-Сіті. От так на просторах Америки і з'явився письменник Марк Твен, який зумів завоювати своєю творчістю світове визнання. Існує 2-і версії походження псевдоніма під яким писав свої розповіді Самюель Клеменс.
- "Мірка два" ("mark twain") - означало достатню глибину для безпечного плавання;
- "Марк твен!" - говорили веселі відвідувачі кабачків, коли просили бармена перенести виплату боргу за випите на пізніше.
Інколи автор підписував свої твори - сер Луї де Конт.

1867 р. власники газети "Альта Каліфорнія" вирішили відправити дотепного журналіста Марка Твена в турне Старим Світом, щоб він привіз звідти нові враження та статті для видання. І письменник вирушив у велику подорож, під час якої відвідав не тільки Францію, Італію, Грецію, Туреччину і Палестину, а й південні порти тодішньої Російської імперії - Одесу, Севастополь, Ялту.

Під час середземноморського круїзу на пароплаві "Квакер-Сіті" він збирав матеріал для своєї першої книги "Простаки за кордоном". Книга об'єднувала добрий південний гумор і сатиру, тому вихід книги в 1869 році викликав великий інтерес читачів. Таким чином, Марк Твен став письменником.

Твен прийшов у велику літературу пізно. У 27 років став професійним журналістом, а у 34 роки опублікував свою першу книгу.

У 1870 році Марк Твен одружився на Олівії Ленгдон - сестрі свого друга Чарльза Ленгдона, з яким познайомився під час круїзу.

У 1871 році Твен з родиною поселився в Гартфорді, штат Коннектикут, де прожив 20 найщасливіших років. Дружина і друзі були першими слухачами літературної творчості Марка Твена.

Це містечко було не тільки багатим і затишним, але й жило інтенсивним літературним життям. Там було багато літературних клубів. Письменник організував у себе вдома "Ранковий клуб для молоді". За 17 років у нього побувало багато зарубіжних і американських "зірок".
У середині 80-х років Твен заснував браунінгівське товариство. "Браунінгівські вечори" прославили його, як тонкого цінителя поезії. Для самого Твена Гартфорд був доброю літературною школою.

В 1876 році побачила світ нова книга Марка Твена, що назавжди внесла його ім'я в історію світової літератури. Це були знамениті "Пригоди Тома Сойєра".

"Пригоди Тома Сойєра" - одна зі світлих книг у світовій літературі. Основу його характеру складають невичерпна енергія і живий інтерес до життя. Цей веселий хлопчик пожвавлює все навколо себе. Том уміє отримувати задоволення від всього, навіть з чергового покарання. Книга, написана доступною мовою і наповнена простим гумором, дуже сподобалася більшості звичайних американців. Багато читачів упізнавало себе в далекому і безтурботному дитинстві.

До 1884 року Марк Твен був уже відомим літератором і до того успішним бізнесменом. Він заснував видавничу фірму. Серед перших публікацій фірми - "Пригоди Гекльберрі Фінна". Твір, який, по визнанню критиків, став кращим у творчості Марка Твена.

З 1901 року і до самої смерті Марк Твен був віце-президентом Американської Антиімперіалістичної ліги.

У 1893 - 1894 роках, під час економічної кризи, бізнес письменника не витримав жорстокого удару і збанкрутів, видавництво розорилося.

У 1891 році Твен із сім'єю переїхав до Європи. Майже два роки він подорожує по Німеччині, Швейцарії, Італії, Франції і Англії. Про свою подорож він розповість в книзі "Пішки по Європі". За цей час Марк Твен написав декілька творів, серед яких історична проза - "Особисті спогади про Жанну Д'Арк" (1896), "Роззяву Вільсон" (1894), "Том Сойєр за кордоном" (1894) і "Том Сойєр-слідчий" (1896).
Серед публікацій останнього періоду, переповнена злим гумором повість "Людина, яка розбестила Гедліберг" (1899), в якій порушується фундаментальні основи буття. Але жоден з цих творів не мав такого успіху, як книги, що були написані раніше.

У 1898 році йому вдається домовитися з кредиторами про відстрочення виплати боргів. За чотири роки проведені в Європі борги були виплачені, матеріальне становище сім'ї вирівнялося і в 1900 році вони повернулися на батьківщину.

В 1904 році померла його дружина, а напередодні Різдва 1909 року померла дочка Джин (ще в 1896 році від менінгіту померла улюблена дочка Сьюзі). Марк Твен намагався триматися, проте здоров'я його похитнулося.

Марк Твен давно хотів написати свою автобіографію, в 1906 році у нього з'являється особистий секретар - А. Б. Пейн, який загорівся ідеєю написати книгу про письменника. В результаті, великий письменник починає диктувати історію свого життя.

24 квітня 1910, у віці 74 років серце письменника не витримує і він помирає.

Марк Твен народився в 1835 році, в той день, коли поруч з Землею пролітала комета Галлея і помер в 1910 році в день її наступної появи близько земної орбіти. Письменник і сам передбачив свою смерть ще в 1909 році: "Я прийшов у цей світ разом з кометою Галлея, і в наступному році покину його разом з нею".

Доля будинку Твенів в Хартворді.
Сім'я Письменника продала свій дім в Хартфорді в 1903 році, після смерті дочки Сьюзі, так як все в нім нагадувало про тяжку втрату. Згодом будинок побував і приватною школою для хлопчиків, і прибутковим будинком. А ще через якийсь час група хартфордських ентузіастів, що усвідомлювали історичну цінність цієї будівлі, вирішила врятувати будинок Марка Твена від руйнування, що загрожує йому. Так, в 1929 році будинок став власністю суспільства пам'яті Марка Твена і Бібліотечної Комісії штату Коннектикут.
Жителі Хартфорда відновили в будинку обстановку сім'ї Марка Твена. Особисті речі письменника, меблі, архівні матеріали, які вдалося зібрати, дозволили в 1980-1981 році офіційно заснувати будинок-музей Марка Твена.
Будинок оголошений в США національно-історичним пам'ятником. Його реставрація, а також поповнення експонатами тривають і нині.
Будинок-музей Марка Твена є традиційним місцем зібрання бізнесменів і некомерційних організацій. Тут зустрічаються літератори, учені, студенти, школярі. І, звичайно ж, це місце активно відвідують туристи зі всього світу.
Cамою цінною частиною музею є бібліотека Марка Твена, де можна побачити його рукописи, особисті фотографіі, а також рідкісні книги, що належали письменнику.

Талантові наслідувати не можна, бо кожній справжній талант це щось надзвичайно своєрідне

Антон Чехов

Лише перелік професій Марка Твена говорить про його багатогранну натуру:

друкар (складач);

лоцман;

журналіст, письменник, філософ, публіцист;

естрадний гуморист, промовець;

шукач на срібних копальнях;

винахідник, бізнесмен;

громадський діяч.

Проте, любов до подорожей була основною пристрастю Марка Твена. Її письменник проніс через все життя. Самими незабутніми роками залишились для письменника його мандри по світу та служба лоцманом на пароплаві "Велика Міссурі".

Видавець газети "Альта Каліфорнію", запропонував Твену поїхати в турне по рідному штату і читати лекції на основі своїх записів. Марк Твен був чудовим промовцем. Ці лекції принесли приголомшуючу популярність, і Твен об'їздив не лише увесь штат, але і гідно заробив, розважаючи публіку за ціною один долар з людини.

Виступи письменника на естраді складали і в майбутньому важливу частину його літературної діяльності.

Письменник мав явний талант гумориста. Вже ранні твори Марка Твена були життєрадісними, пустотливими і глузливими, чим і вражали своїх читачів. Першим відомим твором автора стала "Знаменита жаба, що скаче, з Калавераса". Письменник любив дратувати публіку, розповідав не те, що було в заголовку, робив не логічні, абсурдні висновки. Але, не дивлячись на це, він був реалістом у своїх оповіданнях, і його вважають першим за значенням реалістом в американській літературі.

Одним з найвідоміших гумористичних оповідань молодого письменника, був твір "Журналістка в Теннесі", який змушував людей, сміятися до сліз. Вважалося, що в творі багато фантазії, а насправді твір був абсолютно правдивим.

Відтінки твенывського сміху багаті і мінливі. Марк Твен довів здатність комічної літератури стати епосом народного життя. Він цілком заслужив репутацію "американського Вольтера".

Якось Марка Твена запросили на прийом до відомого адвоката.
Хазяїн будинку, тримаючи руки в кишенях, так представив Твена присутнім:
"Ось рідкісний випадок! Гуморист, який дійсно смішний"! -
"Ви також є рідкісним випадком, - відгукнувся Твен. -
Адвокат, який тримає руки у власних кишенях"!

Літературний талант, легке перо, мобільність, любов до подорожей та нових вражень - без цього не буває гарного журналіста. І всі ці якості були у Марка Твена.

В подорожніх замітках "Простаки за кордоном" Марк Твен залишив враження і про нашу землю, зокрема про місто Одесу:
"По виду Одеса точнісінько американське місто: красиві широкі вулиці, та до того ж прямі, невисокі будинки, уздовж тротуарів наша біла акація, ділова метушня на вулицях і в крамницях, - писав він. - Я не помітив нічого, що підказало б нам, що ми знаходимося в Росії. Куди не подивися, управо, вліво, - скрізь перед нами Америка!
Нам попалися лише два пам'ятники. Один бронзова статуя герцога де Рішельє, внучатого племінника прославленого кардинала. Він стоїть над морем на широкому красивому проспекті, а від його підніжжя вниз до гавані спускаються велетенські кам'яні сходи - двісті східців, кожна п'ятдесяти футів завдовжки і через кожні двадцять східців - просторий майданчик. Це прекрасні сходи, і, коли люди підіймаються по них, то здаються здалека просто мурашками".

Влучні вислови письменника назавжди ввійшли в світову скарбницю афористики.

Твен серйозно захоплювався наукою та науковими проблемами. Він товаришував з Миколою Тесла. Вони багато часу проводили разом в лабораторії Тесли. Марк Твен захоплено спостерігав за роботою фізика й називав його володарем блискавиць.

Серед винаходів письменника:

новий тип парового двигуна;

машина для набирання сторінок;

удосконалене зйомне приладдя для предметів одягу, а саме підтяжки;

альбом для скрапбукінгу з "самоклеючими" сторінками (скрапбукінг - популярна на той час традиція тематичних і сімейних альбомів).

Цікава оцінка письменноком власного таланту: "Мені знадобилося 15 років для того, щоб зрозуміти, що у мене немає ніякого літературного таланту. Але було надто пізно. Я вже не міг відмовитися писати, мої книги зробили мене знаменитим".

У 1901 році він одержав почесний ступінь доктора красного письменства від Єльського університету. У наступному році - почесний ступінь доктора права від Міссурійського університету. Він дуже пишався цими званнями. Для людини, яка у 12 років покинула школу, визнання його таланту вченими мужами знаменитих університетів було дуже приємним.

Сарказм Марка Твена був такий великий, що багато хто міг повторити, вслід за його другом Ноєм Бруксом: "Я вважав за краще б мати своїм ворогом кого завгодно, тільки не Марка Твена". Дружина і діти прозвали його "сердитий сірий котик", за те, що, сердячись, він фиркав, як "скуйовджене котеня".

Так, Марк Твен був людиною не простою, але письменника вигідно відрізняла від багатьох турбота про людей. Він багато уваги приділяв пошукам молодих літературних талантів та допомагав їм пробитися, використовуючи свій вплив та власне видавництво.

В 1893 році Твен був представлений нафтовому магнатові Генрі Роджерсу. Роджерс допоміг Твену вигідно реорганізувати фінансові справи, і вони стали близькими друзями. Твен часто гостював у Роджерса, вони випивали і грали в покер. Можна сказати, що Твен навіть став для Роджерсов членом сім'ї. Раптова смерть Роджерса в 1909 році глибоко потрясла Твена.

Їх дружба мала взаємовигідний характер. Твен значно вплинув на пом'якшення крутої вдачі нафтового магната, що мав прізвисько "цербер Роджерс". Після смерті Роджерса його папери показали, що дружба зі знаменитим письменником зробила з безжального скнари справжнього благодійника і мецената. Під час дружби з Твеном Роджерс почав організовувати освітні програми, особливо для вихідців з Африки і талановитих людей з обмеженими фізичними можливостями.

Полюбляв Марк Твен гру в більярд, та майже не випускав з рук свою трубку для паління.

Ще за життя Твен став для всього світу найвідомішим з американців, багато відомішим американського президента. Туристи приїздили в Америку дивитися Ніагарський водоспад і письменника Марка Твена... Одна з газет назвала його "другою пам'яткою Америки". Після цього Твен став так підписувати свої листи. Листи йшли до нього з усіх куточків землі. Майже завжди на них була одна і та ж адреса: "Америка, Марку Твену". І вони легко знаходили свого адресата.

Багато хто вважає "Пригоди Гекльберрі Фінна" кращим літературним твором, коли-небудь створеним в США. Також дуже популярні "Пригоди Тома Сойєра", "Янки з Коннектікуту при дворі короля Артура" і збірка реальних історій "Життя на Міссісіпі".

В місті Ганнібал все нагадує про письменника

В місті зберігся будинок, в якому хлопчаком грався Сем Клеменс, будівля суду де працював батько письменника та печери, які він досліджував в дитинстві, і котрі потім описав в знаменитих "Пригодах Тома Сойєра". Туди тепер приходять туристи.

Не згасає пам'ять про Марка Твена: на честь письменника названо астероїд та кратер на Меркурії, його ім'ям названо навчальні заклади, існує багато пам'ятників письменникові та його творам.

Твори письменника надихають режисерів, художників, поетів та скульпторів.

Використані джерела

Марк Твен в фондах бібліотеки

Для повернення до даного розділу - використовуйте вертикальну кнопку "Бібліографія"

Для повернення до початку документа - використовуєте стрілку

Використані книжкові джерела

8И(Англ)
З-43
Зверев А. М.
Мир Марка Твена : очерк жизни и творчества / А. М. Зверев ; рис. В. Сергеева. - М. Детская литература, 1985. - 175 с.
Примірники: НАУК. АБОНЕМЕНТ

Очерк жизни и творчества выдающегося американского писателя, в котором биография писателя тесно переплетена с биографией его книг. Анализ творчества М. Твена дан на фоне основных событий американсой истории.
Содержание:
Флорида
От реки к океану
Марк Твен улыбается
Удивительный мальчик Том
На плоту
Свет истории
Клокочущий вулкан
Основные даты жизни и творчества Марка Твена

8И
Л55
Лібман З. І
Марк Твен : життя і творчість. - К. : Дніпро, 1977. - 144 с.

Один з основоположників критичного реалізму в літературі США, видатний письменник-гуморист Марк Твен (1835-1910) - автор всесвітньо відомих творі "Пригоди Тома Сойера", "Пригоди Гекльберрі Фінна", "Принц і злидар", "Янкі при дворі короля Артура", сильних передусім своїм соціальним спрямуванням. Життя і творчий шлях Марка Твена - предмет дослідження автора нарису. Книга розрахована на літературознавців, викладачів, студентів і всіх, хто цікавиться зарубіжною літературою.

8И(амер)
С-77
Старцев А. И.
Марк Твен и Америка / А. И. Старцев ; худ. Е. М. Глинский. - М. : Советский писатель, 1963. - 308 с.
В книге А. Старцева биография и творчество великого американского писателя рассматриваются в связи с основными проблемами его времени. Начавши свой творческий путь как беспечный юморист, Марк Твен с годами все глубже проникает в жизнь своих соотечественников, становится вдумчивым летописцем, глубоким противником страданий американского народа, віразителем его надежд. Этот путь Марка Твена показан в книге на материале его важнейших произведений: "Простаки за границей", "Приключения Тома Сойера", "Приключения Гекльберри Финна", "Янки из Коннектекута при дворе короля Артура", "Таинственный незнакомец". Используя малоизвестные нашему читателю биографические материалы, автор рисует сложные, нередко мучительные взаимоотношения писателя с его современниками, с семьей, с собратьями по перу.

8И(амер)
С-77
Боброва М. Н.
Марк Твен : очерк творчества / М. Н. Боброва ; худ. А. Лепятский. - М. : Гос. изд. "Художественной литературы", 1962. - 503 с.
В книге проводится подробное исследование творческого и жизненного пути знаменитого американского писателя Марка Твена. Особое внимание уделяется его тврческому наследию и влиянию на его творчество исторической эпохи. Приводится характеристика и история создания всех главных произведений писателя. Прослеживается путь от писателя журналиста и писателя юмориста, до сатирика и знатока народной жизни своей страны. Рассматриваются некоторые взгляды писателя, которые при его жизни вызывали протеворечивые чувства и споры среди литераторов и критиков.

И(амер) Т26
Марк Твен
Оповідання та памфлети / М. Твен ; пер с англ. ; передм. З. Лібмана. - К. : Дніпро, 1972. - 376 с.
В сборник вошли юмористические рассказы известного американского писателя Марка Твена (1835-1910)
В змісті:
Славнозвісна жаба-стрибунка з Калаверасу
Оповідання про кепського хлопчика
Оповідання про гарного хлопчика
Сіамські близнюки
Як мене ошукали в Нью_Йорку
Журналістика в Теннесі
Ніагара
Крадіжка білого слона
Ми американізуємо Європу
Роман ескімоської дівчинки
Записи в щоденнику та ін.

И(амер) Т26
Марк Твен
Кредитный билет в миллион фунтов стерлингов : рассказы / М. Твен ; пер с англ. ; худ. И. Шабанов. - М. : Советская Россия, 1992. - 208 с. : ил.
В сборник вошли юмористические рассказы известного американского писателя Марка Твена (1835-1910)
В содержании:
Как лечить простуду
Знаменитая скачущая лягушка из Калавераса
Как я редактировал сельськохозяйственную газету
Кака меня выбирали в губернаторы
Укрощение велосипеда
Кредитный билет в миллион фунтов стерлингов и др.

И(Амер)Д Т26
Марк Твен
Приключения Тома Сойера / М. Твен ; пер с англ. К. Чуковского. - К. : Україна, 1996. - 238 с. : ил.
Перу выдающегося американского писателя Марка Твена принадлежат такие широко известные произведения, как "Приключения Гекльберри Финна", "Принц и нищий" и много других. Его юмористический, по сути, автобиографический роман "Приключения Тома Сойера" доставит радость читателю любого возраста, прежде всего - школьникам средних классов.

82 Т-29
Марк Твен
Пригоди Гекльберрі Фінна (на украинском языке) / М. Твен ; мал. амер. худ. Кембла. - К. : Молодь, 1948. - 238 с. : іл.
Пригоди Гекльберрі Фінна (англ. "Adventures Of Huckleberry Finn") - популярний роман, написаний Марком Твеном. Визнається найкращим твором Марка Твена та одним з претендентів на звання Великого американського роману. Написаний від першої особи Гекльберрі Фінна, друга Тома Соєра та оповідача двох наступних книжок Том Соєр За Кордоном та Том Соєр Детектив

И(Амер) Т26
Марк Твен
Принц і злидар : повість / М. Твен ; пер с англ. М. Рібової. - К. : Котигорошко, 1994. - 160 с. : іл.
Повість "Принц і злидар" видатного американського письменника, автора всесвітньовідомих книжок "Пригоди Тома Сойєра" та "Пригоди Гекльберрі Фінна".
Від автора: "Я перекажу вам цю повість точнісінько так, як оповідав мені один чоловік, що чув її від свого батька, а батько знав її від свого батька, а той від свого і так далі. Триста років, а то й більше, батьки розповідали цю історію своїм дітям, і так вона збереглася до наших днів. Може, це історична правда, а може, тільки легенда, переказ. Може, все це справді було, а може, й ні, але воно могло бути. Хто знає, можливо, в ті далекі часи в правдивість цієї історії вірили мудрі, вчені люди, а можливо, лише простий темний народ вірив у неї й любив її".

Використані джерела з періодичних видань

Сіптарова С. В. Сіптарова, С. В. Марк Твен. "Пригоди Тома Сойєра" : матеріали до варіативного вивчення. Світ дитинства в романі та у житті Марка Твена : урок-дослідження із застосуванням мережі Інтернет / С. В. Сіптарова // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2005. - № 5. - С. 34-36

Стаття викладає досвід автора з організації інноваційної форми уроку за повістю М. Твена "Пригоди Тома Сойера". Наводяться цікаві факти з життя автора та історії написання повісті. Наводяться реальні прототипи героїв повісті, наголошується на її автобіграфічності.

Скрипник, О. "Мої книги - вода; книги великих геніїв - вино. Воду п'є кожен..." : [Марк Твен] / О. Скрипник // Пані вчителька. - 2010. - № 11. - С. 38-41

Твен, Марк. Листи з Гаваїв (лист 4-ий) / М. Твен ; пер. з англійської А. Маслюх // Всесвіт. - 2013. - № 9-10. - С. 167 - 173

Гонолулу, березень 1866 р.

Роздуми. "Коли з пароплава стало видно місто, ми вистрелили з гармати, і чимала частина Гонолулу висипала нам назустріч. Був недільний ранок, якраз та година, коли в церквах починається відправа, і ми пливли вузькою протокою під музику шести різних церковних дзвонів; розмірений благовіст линув ген-ген понад горами й долинами, де ще п'ятдесят років тому жили голі й дикі острів'яни - словом, жахливі варвари!"

Дем'яненко, О. М. Сторінками книги про неповторну країну дитинства : підсумковий урок за повістю Марка Твена "Пригоди Тома Сойера" / О. М. Дем'яненко // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2007. - № 12. - С. 14-15.

Звернення вчительки до учнів, в кінці уроку: "Залишайтесь подовше в країні дитинства, читайте добрі, цікаві книжки. І мені хочеться вірити, що ваше спілкування з художнім світом Марка Твена не обмежиться "Пригодами Тома Сойєра". Читайте "Старі часи на Міссісіпі", "Принц і злидар" та інші твори цього великого митця".

Івахненко, Л. В. М. Твен. "Пригоди Тома Сойєра". Короткі відомості про письменника. Історія створення повісті / Л. В. Івахненко // Зарубіжна література в школі. - 2010. - Березень (№ 5). - С. 23-27

О золотые времена,
Где взор смелей и сердце чище!
О золотые имена: Гек Финн, Том Сойер, Принц и Нищий!
Марина Цветаева

Тодоріко, Т. М. Марк Твен "Пригоди Тома Сойєра". Історія написання книги про хлопчика Тома : 5-й клас / Т. М. Тодоріко // Зарубіжна література в школі. - 2013. - № 13/14. - С. 29-33.

Інсценізація "Марк Твен жартує":
Приїхавши в один із лондонських готелів, Марк Твен побачив у книзі записів приїжджих замітку: "Лорд Л. із камердинером". Письменник написав: "Марк Твен із валізою"

- Як пишуть популярні книги?
- О, це дуже просто! - відповів письменник. - Для цього досить мати папір і перо, а потім без всяких зусиль можете молоти все, що спаде на думку. А проблема якраз в тому, що на думку спаде.

Джерела в Інтернеті

Вебліографія

1. Марк Твен : біографія. - Режим доступу: http://www.ukrcenter.com/Література/19679/Марк-Твен/Біографія

2. Проект Энциклопедия. О Марке Твене. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=LTw2BJOr3P0

3. Марк Твен. История американского писателя. - Режим доступу: http://retrobazar.com/journal/izvestnye-ljudi/1057_mark-tven-istorija-amerikanskogo-pisatelja.html

4. Марк Твен. Произведения Марка Твена [Электронный ресурс]. - Режим доступу: royallib.ru

5. Марк Твен. Произведения [Электронный ресурс]. - Режим доступу: http://lib.ru/INPROZ/MARKTWAIN/

6. "Марк Твен против" [Електронний ресурс] : худ. фильм. Кое-что из автобиографических заметок знаменитого американского писателя. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=aPHxoVzg6uo

7. Марк Твен. 18 юмористических рассказов [Електронний ресурс] : аудиокнига. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=8xjPiIesUwU -

8. Марк Твен. Принц и нищий [Электронный ресурс] : аудиокнига. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=H1MKs33Oqco

9. Марк Твен. Принц и нищий [Электронный ресурс] : мультфильм. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=QLLzyaAmzqg

10. Марк Твен. Приключения Тома Сойера [Электронный ресурс] : аудиокнига. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=tqO2bzecO1E

11. Марк Твен. Приключения Гекльберри Финни [Электронный ресурс] : аудиокнига. - Режим доступу: https://www.youtube.com/watch?v=jJak8GUXU0E

Марк Твен в електронному каталозі бібліотеки

Список книжкових видань в ЕК

1. 8И(Амер)
Р70
Ромм, Анна Сергеевна. Марк Твен / А. С. Ромм ; АН СССР. - М. : Наука, 1977. - 191 с. - (Из истории мировой культуры)
Примірники: всього:4 - НАУК. АБОНЕМЕНТ(1), ЧЗ ЗАГАЛЬНА(2), ЗБЕРІГ(1)
В книге освещается творческий путь великого американского писателя Марка Твена. Анализируя произведения Твена, автор показывает их идейно-художественное своеобразие, прослеживает процесс творческого формирования писателя, раскрывает природу его сатиры и юмора.

2. И(Амер)
Т26
Твен, Марк. Американский претендент. Жизнь на Миссисипи : сб.: пер. с англ. / М. Твен. - СПб. : Logos, 1998. - 800 с. : ил. - (Пушкинская библиотека). - (Библиотека П. П. Сойкина)
Примірники: всього:1 - ЗБЕРІГ(1)
Особенностью романов "Американский претендент" и "Вильсон мякинная голова" является убедительное раскрытие автором характеров главных героев формирующегося Северной Америке среднего класса. Демократизм среднего американца неразлучен со страстью к титулам и званиям, и жаждет неравенства, а беспощадная рассудочность мирно уживается с патологическим мистицизмом. Умение автора придать интерес и занимательность изложению любой темы особенно проявилось в описании бассейна величественной Миссисипи, где протекло детство и юность М. Твена. ("Жизнь на Миссисипи")

3. И(Амер)
Т26
Твен, Марк. Простаки дома. Простаки за границей : сб.: пер. с англ. / М. Твен. - СПб. : Logos, 1998. - 816 с. : ил. - (Пушкинская библиотека). - (Библиотека П. П. Сойкина)
Примірники: всього:1 - ЗБЕРІГ(1)
Произведения, помещенные в этом томе, можно назвать "юмористическими энциклопедиями" Старого и Нового света. В "Простаках дома" автор дает блестящие зарисовки из жизни Северной Америки и запоминающиеся портреты американцев. "Простаки за границей" посвящены путешествию Твена в Европу и Африку, откуда он, корреспондент нескольких газет и журналов, регулярно посылает свои рассказы, очерки и путевые заметки.

4. 379
И75
Ионина, Надежда Алексеевна. Сто великих музеев мира / Н. А. Ионина. - М. : Вече, 2000. - 512 с. - (Сто великих). - (Пушкинская библиотека)
Примірники: всього:1 - ЗБЕРІГ(1)
Книга, продолжающая популярную серию "100 великих", рассказывает об истории зарождения музейного дела, о том, как частные коллекции страстных собирателей и меценатов превращались в великие музейные собрания. В ней собран материал о музеях древних и совсем молодых, всемирно известных и еще не ставших самыми знаменитыми. Читатель совершит путешествие в Афинский акрополь и Помпеи, Ватикан и Лувр, Дворец Дожей и Эскориал, Кунсткамеру и Петродворец, в Эрмитаж и Алмазный фонд России.
В содержании: Мемориал Марка Твена

Список електронних повнотекстових видань

Список статей з періодики в ЕК.

1. Артемьева, Л. "Приключения Тома Сойера" - одна из самых лучезарных книг в мировой литературе" (А. Старцев) : [урок] / Л. Артемьева // Зарубіжна література. - 2011. - Березень (№ 10). - С. 19-21.

2. Бак, С. Добра душа - щирий сміх. Урок за повістю Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / С. Бак // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2011. - № 9. - С. 22-23

3. Батюк, Т. О. Урок-КВК у 6 класі "М. Твен. Пригоди Тома Сойера" / Т. О. Батюк // Англійська мова та література. - 2008. - Листопад (№ 32). - С. 8-9.

4. В'юненко, Валентина. Радісно-бешкетливий світ дитинства : за повістю Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра". Урок-діалог, 5 клас / Валентина В'юненко // Всесвітня література в сучасній школі. - 2015. - № 1. - С. 17-19

5. Гузь, О. А. Соотношение художественных миров в "Рассказе собаки" Марка Твена. 5 класс / О. А. Гузь // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2011. - № 6. - С. 5-7.

6. Гузь, О. О. Система уроків з вивчення повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : [6 уроків] / Ольга Олександрівна Гузь // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2014. - № 11. - С. 2-13.

7. Гузь, О. Соотношение художественных миров в "Рассказе собаки" Марка Твена. Урок дополнительного чтения : 5 клас / О. Гузь // Зарубіжна література в школах України. - 2007. - № 6. - С. 36-38

8. Гукова, О.О. Хіба кожного дня випадає білити паркани? : Інтерактивний урок за розділом "Чудовий маляр" книги Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / О. О. Гукова // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2006. - № 7-8. - С. 62-63.

9. Дем'яненко, О. Сторінками книги про неповторну країну дитинства. Підсумковий урок з вивчення повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : 5 клас / О. Дем'яненко // Зарубіжна література в школах України. - 2007. - № 4. - С. 51-54

10. Дем'яненко, О. М. Сторінками книги про неповторну країну дитинства : підсумковий урок за повістю Марка Твена "Пригоди Тома Сойера" / О. М. Дем'яненко // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2007. - № 12. - С. 14-15.

11. Дем'яненко, О. Сторінками книги про неповторну країну дитинства : підсумковий урок з вивчення повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / О. Дем'яненко // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2009. - № 6. - С. 26-28

12. Івасюк, Н. Сонячний світ дитинства у творі Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра". Урок засвоєння нових знань : 5 клас / Н. Івасюк // Зарубіжна література в школах України. - 2008. - № 5. - С. 36

13. Івахненко, Л. В. М. Твен. "Пригоди Тома Сойєра". Короткі відомості про письменника. Історія створення повісті / Л. В. Івахненко // Зарубіжна література в школі. - 2010. - Березень (№ 5). - С. 23-27

14. Із скарбнички педагогічних знахідок учасників дистанційного тренінгу "Сучасні підходи до вивчення світової літератури" // Зарубіжна література в школах України. - 2011. - № 12. - С. 13-17

15. Кашуба, Євдокія. Два світи одного Всесвіту. Світ дітей і світ дорослих у повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойера" : урок світової літератури. 5 клас / Євдокія Кашуба // Всесвітня література в сучасній школі. - 2015. - № 2. - С. 18-21

16. Керносенко, Н. В. Ми знімаємо кіно. Світ дорослих і світ дітей у повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / Н. В. Керносенко // Зарубіжна література в школах України. - 2015. - № 1. - С. 27-29

17. Конопля, Т. Г. Інтелектуальна творча гра "Чудова сімка" за творами Марка Твена / Т. Г. Конопля // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2007. - № 12. - С. 17-18.

18. Король, Н. Світ дитинства в повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : [урок] / Н. Король // Зарубіжна література . - 2011. - Березень (№ 10). - С. 22-24.

19. Лавренко, О. О. Урок-фантазія "Том Сойєр у сучасному світі" за твором М. Твена "Пригоди Тома Сойєра та Гекльберрі Фінна" / О. О. Лавренко // Зарубіжна література в школі. - 2011. - № 10. - С. 16-20.

20. Макаренко, Т. Бути добрим - благородно : Марк Твен "Пригоди Тома Сойєра" : [урок] / Т. Макаренко // Зарубіжна література . - 2011. - Березень (№ 10). - С. 17-18.

21. Мацевко-Бекерська, Л.В. Шестикласники обговорюють проблеми взаємин дорослих та дітей : урок-суд з елементами компаративного аналізу / Л.В. Мацевко-Бекерська // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2005. - № 5. - С. 39

22. Мельник, Л. М. Який він, внутрішній світ героя, або Чи справді Том Сойєр - тільки розбишака? / Л. М. Мельник // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2005. - № 5. - С. 36-38

23. Мокрій, Н. О. Вивчення повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : конспекти уроків: 5 клас / Н. О. Мокрій // Зарубіжна література в школах України. - 2010. - № 3. - С. 52-55

24. Новикова, Н. Б. Місце зустрічі учнів з Марком Твеном - районна бібліотека : урок-презентація / Н. Б. Новикова // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2005. - № 5. - С. 38-39

25. Новотна, В. П. Підсумковий урок вивчення твору Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : 5-й клас / В. П. Новотна // Зарубіжна література в школі. - 2013. - № 15/16. - С. 69-71.

26. Паламарчук, Л. М. Вплив світу дорослих на дитячі стосунки в повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : [урок] / Л. М. Паламарчук // Зарубіжна література в школі. - 2010. - Квітень (№ 8). - С. 29-32.

27. Пітерська, О. Світ дитинства : цикл уроків : 5-й клас : [6 уроків за твором Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра"] / Олена Пітерська // Світова література. - 2014. - Грудень (№ 24). - С. 7-14.

28. Події. Факти // Бібліотечна планета. - 2010. - № 4. - С. 40-41

29. Пуляк, М. Пам'ятник Дружбі та Дитинству : Світ дитинства в повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" : [урок] / М. Пуляк // Світова література . - 2013. - Червень (№ 11-12). - С. 15-18

30. Рожнятовська, О. А. Сміх був його зброєю : до 170-річчя від дня народження Марка Твена (1835-1910) / О. А. Рожнятовська // Календар знаменних і пам'ятних дат. - 2005. - ІV квартал. - С. 75-80

31. Рябчун, Л. М. Літературний футбол за твором Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / Л. М. Рябчун // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2011. - № 9. - С. 39-40.

32. Сігута, Юлія. Особливості світосприйняття юних героїв у романі Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / Юлія Сігута, Оксана Єременко // Зарубіжна література в школах України. - 2014. - № 11. - С. 42-43

33. Сіптарова, С. В. Марк Твен. "Пригоди Тома Сойєра" : матеріали до варіативного вивчення. Світ дитинства в романі та у житті Марка Твена : урок-дослідження із застосуванням мережі Інтернет / С. В. Сіптарова // Всесвітня література в середніх навчальних закладах України. - 2005. - № 5. - С. 34-36

34. Скрипник, О. "Мої книги - вода; книги великих геніїв - вино. Воду п'є кожен..." : [Марк Твен] / О. Скрипник // Пані вчителька. - 2010. - № 11. - С. 38-41

35. Смирнова, Ірина. Хлопчина Том відомий всім у світі... : урок-гра за повістю Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра" / І. Смирнова // Зарубіжна література. - 2009. - Березень (№ 11). - С. 19-20.

36. Твен, Марк Гипнотизер / Марк Твен // Вокруг света. - 2006. - № 12. - С. 93-95.

37. Твен, Марк. Геній / М. Твен ; пер. з англійської І. Карівець // Всесвіт. - 2012. - № 11-12. - С. 5-6

38. Твен, Марк. Листи з Гаваїв (лист 4-ий) / М. Твен ; пер. з англійської А. Маслюх // Всесвіт. - 2013. - № 9-10. - С. 167 - 173

39. Твен, Марк. Небезпечність ліжок / М. Твен // Всесвіт. - 2013. - № 9-10. - С. 155-158

40. Терліга, Наталія. Сонячний, радісно-бешкетливий світ дитинства в повісті Марка Твена "Пригоди Тома Сойєра", 5 клас / Н. Терліга // Зарубіжна література. - 2009. - Березень (№ 11). - С. 21-23.

41. Тодоріко, Т. Історія книги про Тома Сойєра : [урок] / Т. Тодоріко // Світова література. - 2013. - Квітень (№ 8). - С. 38-40.

42. Тодоріко, Т. М. Марк Твен "Пригоди Тома Сойєра". Історія написання книги про хлопчика Тома : 5-й клас / Т. М. Тодоріко // Зарубіжна література в школі. - 2013. - № 13/14. - С. 29-33.

43. Тутко, Н. І. Герої, з якими завжди весело. Урок-зіставлення (порівняльна характеристика образів Тома Сойєра і Федька-халамидника) / Н. І. Тутко // Зарубіжна література в школах України. - 2014. - № 7-8. - С. 61-63

44. Филатьева, Т. С. "Когда не знаешь, что сказать, говори правду" : урок по роману М. Твена "Приключения Тома Сойера" / Т. С. Филатьева // Русская словесность в школах Украины. - 2013. - № 1. - С. 28-30.

45. Хроменко, І. Компаративний аналіз художнього твору : заняття № 9 / Ірина Хроменко // Всесвітня література та культура в навчальних закладах України. - 2013. - № 9. - С. 8-15

Виставку сформовано за технологією "ЛОНГРИД" (long-form journalism), що набуває поширення в сучасній Інтернет-журналістиці та передбачає всебічне висвітлення теми, з використанням графіки та засобів мультимедіа.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
предагогічний

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
віртуальні виставки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
архів виставок

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
до дня народження

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виртуальные выставки

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
самюель клеменс

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
самюэль клеменс

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
библиотека винницкого педуниверситета

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
библиотека винницкого государственного педагогического университета

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виртуальная выставка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мультимедийная выставка

# data[].attributes.attachment_link.title
Марк Твен : віртуальна мультимедійна виставка

# data[].attributes.attachment_link.description
"МОЇ КНИГИ - ВОДА...": Марк Твен - видатний американський письменник, журналіст та громадський діяч. Його творчість багатогранна - він збагатив реалізм, романтизм, гумор, сатиру... "Марк Твен - перший по-справжньому американський письменник" Вільям Фолкнер "Вся американська література вийшла з однієї книги Марка Твена, з його Гекльберрі Фіна".

# data[].attributes.body
Аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.title
Марк Твен. Принц і злидар

# data[].attributes.body
Читати твір

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Марк Твен

ПРИНЦ І ЗЛИДАР

ВІД АВТОРА

Я перекажу вам одну повість точнісінько так, як мені оповідав чоловік, що чув її від свого батька, а батько знав її із слів діда і так далі. Більше як триста років батьки розповідали цю історію своїм дітям, і так вона дійшла до нас. Може це правда, а може тільки легенда, казка. Може все це справді трапилось, а може й ні. Але насправді таке могло бути. Хто знає, можливо, в ті далекі часи цьому вірили і мудрі, вчені люди, а може лише неуки та простаки.

НАРОДЖЕННЯ ПРИНЦА І ЗЛИДАРЯ

Це було в першій половині шістнадцятого століття. Одного осіннього дня в стародавньому Лондоні в убогій сім՚ї Кенті народився хлопчик, якому ніхто не зрадів. Того ж самого дня в королівській сім՚ї Тюдорів теж народився хлопчик, дорогий і бажаний. Вся Англія жадала його народження. Англія так довго чекала його, так надіялась на нього, що коли він, нарешті, з՚явився на світ, народ не тямив себе з радощів. Майже незнайомі люди кидалися одне одному в обійми, цілувалися й плакали. Цю подію святкували всі: вельможне панство й простолюддя, і багачі, і бідняки,- всі співали, танцювали й пили доп՚яну. Кілька днів гуляли від зорі до зорі.

Удень на Лондон було любо подивитися: на всіх балконах та дахах маяли яскраві прапори, по вулицях ішли пишні процесії. Уночі Лондон був ще прекрасніший: на кожному розі палали святкові вогнища. По всій Англії тільки й розмови було, що про новонародженого хлопчика, Едуарда Тюдора, принца Уельського.1 А він лежав собі, повитий у шовки, байдужий до всього, не відаючи, якої метушні наробив він своєю появою на світ, не знаючи, що поважні лорди й леді піклуються про нього. А про народження другого хлопчика, Тома Кенті, загорнутого в нужденне лахміття, ніхто й не знав, крім його вбогих батьків, для яких з його появою прийшли ще нові турботи.

ДИТИНСТВО ТОМА

Минуло кілька років.

Лондон існував уже п՚ятнадцять віків і як на ті часи був великим містом. У ньому жило сто тисяч мешканців, деякі вважають, що вдвоє більше. Вулиці були вузенькі, криві й брудні, особливо там, де жив Том Кенті, поблизу Лондонського мосту. Будинки були дерев՚яні, і в кожному з них другий поверх виступав над першим, а третій - над другим; чим вище здіймався будинок, тим ширший був він угорі. Будували їх з товстих навхрест складених колод, а проміжки замазували й штукатурили. Колоди фарбували в червоний, синій або чорний колір - як кому більше подобалося - і будинки мали дуже мальовничий вигляд. Вікна були маленькі, з багатьма крихітними шибками і відчинялися надвір, як двері.

Батько Тома жив за Тельбуховим провулком у смердючому закутку, що звався Смітний двір. Це був невеличкий старий покривлений будинок, повнісінько напханий нещасною біднотою. Сім՚я Кенті жила в одній кімнаті на третьому поверсі. Батько з матір՚ю мали в кутку щось ніби ліжко, а Том, його баба й сестри, Бет і Нен, могли спати де завгодно - до їхніх послуг була геть уся підлога. Були в них іще якісь залишки ковдр і кілька оберемків старої брудної соломи, та хіба ж можна назвати це постелями? На день усе це складалося в одну купу, а на ніч кожен брав звідти що трапиться.

Бет і Нен були близнята. Їм минув уже п՚ятнадцятий рік. Це були добрі дівчатка, але неохайні, одягнені в якесь дрантя, темні й неграмотні. Така сама була і їхня мати. Але батько й баба були справжні дияволи. Вони напивалися при кожній нагоді й билися; а як хто випадком навертався їм тоді під руки, то і йому перепадало. Джон Кенті був злодій, а мати його - жебрачка. Вони й дітей привчили просити милостиню, але зробити з них злодіїв їм не вдалося. Серед злиденних мешканців того будинку жив старий пастор, вигнаний королем із служби з мізерною пенсією. Часто, потай від батьків, він забирав хлопчиків до себе і навчав їх. Він навчив Тома читати й писати та трохи розбирати латинську мову. Пастор хотів навчати і деяких дівчаток, але ті боялись, що будуть сміятись з їх недоречної вченості.

У Смітному дворі людей кишіло, як комашні. Щовечора й майже до самого ранку там пиячили, сварилися й билися. Розбиті голови були там такою ж звичайною річчю, як і голодні шлунки. Проте маленький Том не почував себе нещасним. Жилося йому кепсько, та він не розумів цього. Всім дітям у Смітному дворі жилося однаково і Том гадав, що так воно й повинно бути. Том знав, що коли він увечері повернеться додому з порожніми руками, батько лаятиме й битиме його, а після батька страшна баба каратиме його знову і ще жорстокіше. А вночі до нього крадькома підійде голодна мати й тихенько підсуне йому скоринку хліба, яку, сама не ївши, вона заховала для свого сина, дарма що часто діставалось їй за це, коли чоловік ловив її на гарячому.

Ні, Томові жилося не так уже й погано, особливо влітку. Милостині він збирав лише стільки, скільки було треба, щоб врятуватися від батькових стусанів, бо закони проти жебраків були тоді суворі. Отже, маючи багато вільного часу, він цілими годинами просиджував у старого пастора і слухав чудесні казки й легенди про фей та велетнів, про карликів і добрих духів, про зачаровані замки, про пишних королів та принців. У голові в нього снувалися всі ці дива і, лежачи в пітьмі на гидкій брудній соломі, виснажений голодом і побитий, Том давав волю фантазії й швидко забував і горе і біль, уявляючи собі розкішне життя зніженого принца в королівському палаці. І вдень і вночі його мучило одне бажання - побачити на власні очі справжнього принца. Він якось розповів про це своїм товаришам, але ті почали так насміхатися з нього, що Том вирішив надалі ні з ким не ділитися своїми мріями.

Том частенько захоплювався книжками пастора, а коли чого не розумів, просив старого пояснити. Прочитані книжки дедалі глибше впливали на уяву хлопця. Люди в його мріях були такі прекрасні, що йому ставало гірко за своє лахміття й бруд, хотілося бути охайним і чепурним. Він так само, як і раніш, охоче бавився в грязі, але тепер, купаючись у Темзі, не тільки весело хлюпався, а заодно любив уже і як слід помитися.

Том завжди міг знайти собі розвагу, гуляючи в Чіпсайді2 та на ярмарках. Іноді йому, як і іншим жителям Лондона, щастило бачити військовий парад, коли якого-небудь знатного злочинця везли на човні або в кареті до Тауера.3 А одного разу влітку він бачив, як спалили на вогнищі бідолашну Анну Еск՚ю і трьох чоловіків, і чув, як якийсь колишній єпіскоп читав їм нудну проповідь. Загалом життя в Тома справді-таки було досить різноманітне й цікаве.

Том так багато читав та мріяв про життя принців, що, кінець кінцем, сам несвідомо почав удавати з себе принца на потіху й глум своїм товаришам. Манера й мова в нього зробилися такі поважні й чемні, що хлопці помирали зо сміху. Але день у день Том здобував усе більшу пошану серед товаришів, і кінець кінцем вони почали дивитися на нього з якимсь побожним здивуванням, як на вищу істоту. Він стільки знав! Умів розповідати про такі надзвичайні речі! І взагалі, він був такий розумний і вчений! Про кожне зауваження Тома, про кожний його вчинок діти розповідали батькам, і незабаром ті теж почали говорити про Тома Кенті, як про здібного й надзвичайного хлопця. Дорослі стали у скрутних випадках звертатися до Тома за порадою, і він не раз дивував їх дотепною й мудрою відповіддю. Він зробився героєм в очах усіх, хто знав його, крім його близьких, які не бачили в ньому нічого особливого.

Згодом Том завів собі справжній королівський двір. Сам він був принцом, а його найближчі друзі - охоронцями, камергерами, шталмейстерами, статс-дамами, флігель-ад՚ютантами і членами королівської родини. Щодня самозваного принца зустрічали за врочистим церемоніалом, вичитаним Томом із романтичних книжок; щодня державні справи вигаданого королівства обговорювалися в королівській раді; щодня його уявна високість видавав укази своїй уявній армії, флотові і помічникам.

А потім він ішов у лахмітті просити милостиню, а повернувшись додому, їв скоринку хліба, діставав звичайну порцію лайки й стусанів і, згорнувшись на оберемку брудної соломи, відновляв свою уявлювану велич у химерних снах.

Але бажання побачити хоч раз справжнього, живого принца зростало в ньому з кожним днем, з кожним тижнем, поглинуло всі інші прагнення і стало його єдиною мрією.

Одного січневого дня Том понуро блукав по вулицях, як завжди просячи милостині. Босий, голодний, блукав він уже кілька годин недалеко від Мінсінг Лейн, зазираючи у вікна харчевень і мліючи при вигляді пирогів із свининою та інших виставлених там страв. Йому вони здавалися делікатесами, наготовленими для якихось неземних істот: судив він, правда, тільки з запаху, бо йому ні разу не доводилося їх покуштувати. Сіяв дрібний холодний дощ. День був похмурий і холодний. Надвечір Том прийшов додому такий мокрий, стомлений і голодний, що навіть батько й баба були трохи зворушені нещасним виглядом хлопця і по-своєму пожаліли його - сяк-так нашвидку побили й послали спати. Від голоду й болю та від грубої лайки, що лунала по всьому дому, він довго не міг заснути. Але, нарешті, думки його полинули в далекі казкові країни, і він, задрімавши, опинився в товаристві обсипаних самоцвітами принців. Ці принци жили в просторих палацах, оточені запобігливими слугами, що низько схилялися перед ними й на перший знак летіли виконувати їхні накази. Потім, як завжди, йому снилося, що й сам він принц.

Цілу ніч заливало його сяйво королівської пишноти. Він бачив себе серед знатних дам і кавалерів у промінні яскравого світла, вдихав тонкий аромат пахощів, упивався солодкою музикою, відповідаючи то посмішкою, то легким величним поклоном на шанобливі привітання блискучої юрби придворних, що розступалися перед ним.

А вранці, коли він розплющив очі й озирнувся навколо, злидні, серед яких він жив, здалися йому після золотого сну в тисячу разів гидкішими. Гірка туга стисла йому серце, і він залився слізьми.

ЗУСТРІЧ ТОМА З ПРИНЦОМ

Том прокинувся голодний і не ївши пішов з дому, але всі думки його були повиті примарною пишнотою нічних видінь. Він блукав по місту, не відаючи, куди йде і що робиться навколо нього. Люди штовхали його і часом лаялися, але замріяний хлопець нічого не помічав.

# data[].attributes.attachment_link.title
Принц і злидар - Марк Твен, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Марк Твен ПРИНЦ І ЗЛИДАР ВІД АВТОРА Я перекажу вам одну повість точнісінько так, як мені оповідав чоловік, що чув її від свого батька, а батько знав її із слів діда і так далі. Більше як триста років батьки розповідали цю історію своїм дітям, і так вона дійшла до нас.

# data[].attributes.headline
Аудіокнига (укр.)

# data[].attributes.body
Аудіокнига (укр.)

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Аудіокниги Українською

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Оповідь про чарівну няню починається з опису невлаштованого побуту сім'ї Бенксів, де безталанний голова сімейства разом із дружиною не можуть впоратись зі своїми малими бешкетниками. Бенкси одну за іншою наймають нянь, але ці спроби закінчуються невдачами, поки цю відповідальну посаду не займає загадкова і доволі рішуча молода леді, яку звуть Мері Поппінс.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс аудіокнига

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс українською мовою

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела треверс книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела треверс мері поппінс скачати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела треверс мері поппінс слухати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела треверс мері поппінс онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс аудіокнига мері поппінс читати

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс слухати мері поппінс слушать

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс українською мовою памела треверс книги

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела треверс мері поппінс скачати памела треверс мері поппінс слухати

# data[].attributes.attachment_link.title
Памела Треверс - Мері Поппінс

# data[].attributes.attachment_link.description
Оповідь про чарівну няню починається з опису невлаштованого побуту сім'ї Бенксів, де безталанний голова сімейства разом із дружиною не можуть впоратись зі своїми малими бешкетниками. Бенкси одну за іншою наймають нянь, але ці спроби закінчуються невдачами, поки цю відповідальну посаду не займає

# data[].attributes.headline
Аудіокнига (рос.)

# data[].attributes.body
Аудіокнига (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Время звучания: 04:49:50

Добавлена: 19 декабря 2016

Что делать бедным родителям, если в доме кавардак, четверо детей стоят на головах, и ни одна из то и дело меняющихся нянь не в состоянии навести порядок? Остается только нанять няню-волшебницу! Загадочная молодая дама с решительными манерами никогда не отвечает детям на вопрос, откуда она появилась, и заявляет, что ее унесет от них ветер...
Одна их любимых детьми во всем мире книг, "Мэри Поппинс" была неоднократно экранизирована. Мы предлагаем вам послушать историю о самой удивительной на свете няне в сопровождении музыки из одноименного советского фильма.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
скачать слушать онлайн

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
памела трэверс

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
евгения афанасьева

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Памела Трэверс

# data[].attributes.attachment_link.title
Памела Трэверс - Мэри Поппинс

# data[].attributes.attachment_link.description
Что делать бедным родителям, если в доме кавардак, четверо детей стоят на головах, и ни одна из то и дело меняющихся нянь не в состоянии навести порядок? Остается только нанять няню-волшебницу! Загадочная молодая дама с решительными манерами никогда не отвечает детям на вопрос,...

# data[].attributes.headline
Діафільм до казки

# data[].attributes.body
Діафільм до казки

# data[].attributes.attachment_link.title
Диафильм звуковой "МЭРИ ПОППИНС"

# data[].attributes.headline
Вікторина по казці

# data[].attributes.body
Вікторина по казці

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вікторина по знаменитій книзі "Мері Поппінс", це подарунок відвідувачам нашого дитячого сайту, всім дiтям і дорослим шанувальникам англійської письменниці Памели Треверс. Як то так вийшло, що назву книги знають всі а запитай, як звуть автора, не всякий і відповість. Тому, перш ніж приступати до відгадування вікторини прочитайте декілька рядків про Памелу Треверс.

Отже, Памела Ліндон Треверс народилася 9 серпня 1899 в Меріборо а померла 23 квітня 1996, в Лондоні. Памела Ліндон Треверс це псевдонім, а справжнє ім'я - Хелен Ліндон Гофф. Як бачите, прожила письменниця довге життя. Дев'яносто п'ять років.

Народилася письменниця в семье банківського службовця, в Австралії, в містечку Меріборо. Батько рано помер. Після його смерті, сім'я переїхала в Боурал в Новому Південному Уельсі, де прожила до 1917 року. У Боурале жила бабуся Хелен (прототип тітки Сессен), що володіла цукровою плантацією.

Коли Хелен виповнилося 17, вона поїхала в Сідней, щоб стати актрисою. Саме тоді вона вперше взяла псевдонім "П. Л. Треверс ", який розшифровувався, як Памела Ліндон Треверс - Треверс було взято від батька, а Памела було дуже популярним у ті роки ім'ям. Памела Треверс грала в п'єсах Шекспіра, але успіх був середнім, і дівчина підробляла журналісткою, щоб звести кінці з кінцями. Протягом двох років вона вела колонку в одній з газет Сіднея.

У 1924 році Памела Треверс переїхала до Англії.

У 1934 році Треверс боліла плевритом і набираючись сил, жила в старому англійському будинку в Сассексі. У цей час, одного разу Треверс довелося посидіти з двома дітьми. Для них вона придумала історію про няню, яка носила речі у валізі і мала парасольку з головою папуги на ручці. Так гувернантка Мері Поппінс прийшла в будинок № 17 у Вишневому провулку подбати про сім'ю Бенкс і їх чотирьох дітях: Джейн, Майкла і близнюках Джона і Барбарі. Казка перетворилася на книгу (про що свідчила Мері Шепард, дочка першого ілюстратора Вінні-Пуха). У 1934 році публікація "Мері Поппінс" була першим справжнім літературним успіхом Треверс.

Для більш повного знайомства з біографією знаменитої письменниці рекомендуємо звернутися в бібліотеку, а зараз буквально два слова про твір, який ми взяли для нашої літературної вікторини.

Сім'я Бенкс живе в будинку № 17 на черешневий вулиці (Вишневій вулиці, Вишневому провулку) в передмісті Лондона. Коли від Бенксі йде няня, що наглядала за чотирма дітьми, в будинок разом з східним вітром несподівано прилітає молода няня Мері Поппінс. Місіс Бенкс з радістю бере її на роботу, а старші діти, Джейн і Майкл, спочатку ставляться до неї з недовірою, бо вона здається їм суворою і неприступною.

Однак незабаром з дітьми починають відбуватися дивні історії, до яких Мері Поппінс має пряме відношення, хоча вона сама в цьому ніколи не зізнається. Втім, що толку переказувати пригоди? Така нудьга. Про пригоди потрібно читати книжки! І ось одна з таких книг, як раз "Мері Поппінс". Прочитайте цю книгу, перш ніж братися за відгадування вікторини!

З перекладу Бориса Заходера
Видавництво "Дитяча література" Москва 1972

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мері поппінс

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
дитячий сайт

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Александр Иванович

# data[].attributes.attachment_link.title
Вікторина по казці "Мері Поппінс" Памели Треверс

# data[].attributes.attachment_link.description
Вікторина по знаменитій книзі "Мері Поппінс", це подарунок відвідувачам нашого дитячого сайту, всім дiтям і дорослим шанувальникам англійської письменниці Памели Треверс. Як то так вийшло, що назву книги знають всі а запитай, як звуть автора, не всякий і відповість. Тому, перш ніж приступати до відгадування вікторини прочитайте декілька рядків про Памелу Треверс.

# data[].attributes.headline
Читати текст

# data[].attributes.body
Читати текст

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мері Поппінс

ЧАСТИНА ПЕРША

БУДИНОК № 17

Переклад Євгенії Горевої

СХІДНИЙ ВІТЕР

Якщо ви хочете знайти Вишневу Вуличку, простісінько розпитайте туди дорогу у Регулювальника на перехресті. Він трохи зсуне набік шолома, задумливо почухає потилицю, а тоді наставить у той бік здоровенний палець своєї руки у великій білій рукавичці й скаже:

- Спочатку праворуч, потім ліворуч, тоді знов одразу праворуч - і ви там. Щасливо!

І справді, коли ви йтимете точнісінько, як він сказав, то неодмінно опинитесь там - якраз посеред Вишневої Вулички: по один бік тягнуться будинки, по другий бік - Парк, а посередині наче до танцю стали вишні.

І коли ви шукатимете Будинок Номер Сімнадцять, а, мабуть-таки, шукатимете, бо про нього уся оця книжка, - то дуже легко його знайдете. По-перше, це найменший будинок на всю Вуличку. А крім того, він єдиний трохи облупаний, і його б треба пофарбувати.

Але містер Бенкс, його господар, заявив своїй дружині, місіс Бенкс, - нехай, мовляв, вибирає: або гарненький, чистий, затишний будинок, або четверо дітей. Те й друге заразом він не потягне.

І місіс Бенкс, гаразд обміркувавши справу, вирішила, що вже краще нехай у неї буде її Джейн, старшенька, і Майкл, трохи молодший, і Джон з Барбарою, Близнята - найменші. Отак воно й вийшло.

Ось чому родина Бенксів оселилася в Будинку Номер Сімнадцять, разом з місіс Брілл, що варила їм їсти, і з Елін, що подавала до столу, і з Робертсоном Еем, що підстригав газон, чистив ножі й черевики і, як завжди казав містер Бенкс, "марнував свій час і мої гроші".

І, крім них усіх, була ще нянька Кеті, про яку, правду кажучи, не годилося б і згадувати в цій книжці, бо саме тоді, коли починається моя розповідь, нянька покинула Будинок Номер Сімнадцять.

- Пішла собі, нікого не попередивши. Що ж мені тепер робити? - бідкалася місіс Бенкс.

- Дати оголошення в газету, люба моя, - обізвався містер Бенкс, взуваючись у черевики. - І хотів би я, щоб іще й Робертсон Ей пішов собі, нікого не попередивши, бо він знов почистив тільки один черевик, а до другого й пальцем не торкнувся. Люди можуть подумати, ніби я дуже однобокий!

- Ну, це вже такі дрібниці! - сказала місіс Бенкс. - І ти не порадив, що мені робити з нянькою Кеті.

- Не знаю, як ти можеш щось із нею зробити, коли її немає, - відповів містер Бенкс. - Якби це був я, тобто, якби я був на твоєму місці, я послав би когось у "Ранкову газету" дати оголошення, що Джейн, і Майклові, й Джонові, й Барбарі Бенкс (не кажучи вже про їхню матір) потрібна якнайкраща нянька за якнайменшу плату і негайно. Тоді почекав би трохи й почав дивитись, як няньки стають у чергу під нашою хвірткою, і був би на них дуже сердитий, що вони затримують вуличний рух і мені через них доведеться дати шилінг Регулювальникові за клопіт. А тепер я мушу йти. У-у-ух, ну та й холодюка, мов на Північному полюсі! Звідки хоч вітер?

З цими словами містер Бенкс вистромив голову у вікно і подивився на будинок Адмірала Бума на розі Вулички. То був найпоказніший будинок на всю вуличку, і вона страх пишалася ним, бо він на вигляд був точнісінько мов корабель. У садку перед будинком стояла щогла з прапором, а на даху позолочений флюгер, обрисами схожий на телескоп.

- Ух! - сказав містер Бенкс, мерщій втягнувши голову в кімнату. - Адміралів телескоп показує, що вітер східний. Я так і думав. Холодисько до кісток діймає! Одягнуся я, мабуть, у двоє пальт.

І він неуважно поцілував дружину десь біля носа, помахав рукою дітворі й подався в Сіті.

А Сіті, - діти це чудово знали, - було таке місце, куди містер Бенкс ходив щодня, звичайно, крім неділі й свят, сідав там у велике крісло за великий стіл і робив гроші. Цілісінький день, не покладаючи рук, вирізував він пенси й шилінги, півкроновики і трипенсовики. Він приносив їх додому в невеличкому чорному портфелі й іноді давав яку монету Джейн і Майклові, щоб кинули у свою скарбничку, а як не мав чого дати, то казав:

- Банк луснув.

І діти розуміли, що того дня тато вирізав дуже мало грошей.

Отож містер Бенкс пішов із дому, взявши свого чорного портфеля, а місіс Бенкс подалася до вітальні, сіла на канапі й цілий день писала листи до газет, прохаючи якнайшвидше прислати декількох няньок, бо вони їй негайно потрібні; а нагорі, в Дитячій кімнаті, Джейн із Майклом дивилися у вікно, цікаві побачити, хто ж то до них прийде. Діти раділи, що нянька Кеті пішла собі, бо вони її не любили.

Вона була стара й гладка, і від неї завжди тхнуло ячмінним виваром - ним вона лікувалася. Кожна інша нянька усе-таки буде краща за няньку Кеті, думали діти, а може, ще й багато краща.

Коли день уже почав ховатися кудись за Парк, місіс Брілл і Елін прийшли дати Джейн і Майклові вечеряти й викупати Близнят.

А після вечері Джейн із Майклом посідали біля вікна, виглядаючи містера Бенкса і слухаючи, як східний вітер шумить між голим гіллям вишень у Вуличці. Дерева так нагинались і викручувались, що в сутінках здавалося, ніби вони збожеволіли і самі виривають із землі своє коріння.

- Он він! - раптом вигукнув Майкл, показуючи на якусь постать, що несподівано наче виросла перед хвірткою.

Джейн напружено вдивлялася у згуслі сутінки.

- Ні, це не тато, - сказала вона. - Не він. Постать унизу, згинаючись під вітром, натиснула на клямку хвіртки й відчинила її, - і тоді діти побачили, що то була жінка. Однією рукою вона притримувала на голові капелюшок, а в другій несла сумку. І враз Джейн і Майкл, що не спускали з жінки очей, побачили щось дивовижне. Тільки-но жінка опинилася по цей бік хвіртки, її ніби вітром підкинуло вгору і понесло до Будинку. Так неначе й перед тим її до брами приніс вітер, почекав, поки вона відчинить хвіртку, а тоді знов підхопив з усім, що вона несла, й поставив перед дверима Будинку. Надворі щось гримнуло, і Будинок аж задрижав, коли вона опустилася додолу.

- Ой-ой-ой! Такого я ще ніколи не бачив! - скрикнув Майкл.

- Ходім подивимося, хто це! - сказала Джейн, ухопила Майкла за руку і через усю кімнату потягла його на сходи.

Звідти вони завжди дивились, що діялося внизу.

Цього разу діти побачили, що з вітальні вийшла мати, а слідом за нею незнайома жінка. Джейн з Майклом угляділи, що в неї блискуче чорне волосся ("Наче в дерев'яної ляльки", - прошепотіла Джейн), і що вона струнка, руки й ноги в неї великі, а маленькі очі сині й проникливі.

- Ви побачите, що вони дуже славні діти, - казала місіс Бенкс.

Майкл штовхнув Джейн ліктем під бік.

- З ними не буде ніякої мороки, - вела дам місіс Бенкс, не дуже впевнено, ніби сама не вірила в те, що казала.

Дітям почулося, немовби незнайома пирхнула, наче й вона також не повірила.

- Ну а щодо рекомендації... - казала місіс Бенкс.

- О, я взяла за правило обходитися без рекомендацій, - твердо промовила незнайома.

Місіс Бенкс сторопіла.

- Але ж, я гадала, так заведено, - почала вона. - Тобто... Так усі роблять.

- Дуже старомодний звичай, як на мене, - почули Джейн з Майклом суворий голос. - Дуже. Можна сказати, украй застарілий.

А, щоб ви знали, місіс Бенкс страх не любила здаватися застарілою. Просто терпіти не могла.

- Ну, гаразд. Байдуже про ті рекомендації. Я просто спитала, бо, може, ви... е-е-е... самі б хотіли... Дитяча кімната нагорі.

І вона рушила до сходів, ні на мить не змовкаючи. Тим-то вона й не помітила того, що робилося в неї за спиною. Зате Джейн з Майклом добре бачили згори, яку нечувану штуку втнула незнайома.

Звичайно, вона піднялася сходами нагору слідом за місіс Бенкс, але зовсім не так, як усі люди.

З величезною сумкою в руках вона легесенько... виїхала нагору поруччям сходів і опинилася під дверима Дитячої одночасно з місіс Бенкс. Такого, - Джейн і Майкл це твердо знали, - ще нікому не пощастило зробити. Спуститися - інша річ, вони й самі не раз спускалися поруччям. Але щоб нагору виїхати - ні, ніколи!

Вони зачудовано дивилися на незнайому гостю.

- Отже, ми з вами домовилися, - сказала їхня мати і полегшено зітхнула.

- Майже. Настільки мене влаштовуватиме, - промовила незнайома, втерши носа великою барвистою хустиною.

- Ну, діти, - сказала місіс Бенкс, раптом помітивши Джейн і Майкла, - що ви тут робите? Це ваша няня Мері Поппінс. Джейн, Майкле, привітайтеся. А це, - вона показала на малят у ліжечках, - Близнята.

Мері Поппінс прискіпливо роздивлялася дітей, переводячи погляд з одного на друге, наче зважувала, подобаються вони їй чи ні.

- Ми вас влаштовуємо? - спитав Майкл.

- Майкле, не будь нечемою, - застерегла мати. Мері Поппінс усе розглядала дітей допитливими очима. Нарешті голосно втягла в себе повітря, ніби на ознаку того, що вона все зважила, і сказала:

- Я залишуся у вас.

- Сказала так, - розповідала згодом місіс Бенкс чоловікові, - начеб зробила нам он яку ласку.

- А може, й зробила, - сказав містер Бенкс, на мить виткнувши носа з-за газети і одразу ж знов сховавши.

Коли мати пішла, Джейн з Майклом бочком-бочком підійшли ближче до Мері Поппінс, яка все стояла мов укопана, згорнувши на грудях руки.

- Як ви прийшли? - спитала Джейн. - Вас так неначе вітром принесло.

- Вітром же, - коротко відповіла незнайома. Потім розмотала з шиї шарф, скинула капелюшок і почепила на ріжок ліжка.

Вона ніби не збиралась більше нічого казати, тільки час від часу пирхала. Тому й Джейн не озивалася. Та коли Мері Поппінс нахилилася, щоб розпакувати сумку, Майкл не втерпів:

- Яка чудна сумка! - сказав він.

- Килим! - пояснила Мері Поппінс, вставляючи ключика в замок.

- То в ній - килим?

- Ні, вона - з килима.

- А, розумію, - сказав Майкл, хоч насправді нічого не розумів.

Тим часом сумку вже було розкрито - і діти здивовано побачили, що вона порожнісінька.

- О! - вимовила Джейн. - Та там нічого немає!

- Як-то - нічого немає? - обурилася Мері Поппінс, ніби її образили. - Отже, нічого немає?

І з цими словами вона витягла з порожнісінької сумки накрохмалений білий фартух і пов'язалась ним, далі вийняла великий шматок туалетного мила, що називалося "Сонячне", зубну щіточку, пакетик шпильок для кіс, пляшечку парфумів, невеличкий розкладний стільчик і коробочку м'ятних таблеток.

Джейн і Майкл тільки дивилися.

- Адже ж я бачив! - прошепотів Майкл. - Я ж бачив, там нічого не було!

- Цс-с-с! - цитьнула Джейн, бо саме тоді Мері Поппінс дістала з сумки здоровенну пляшку з написом: "Вживати по чайній ложці перед сном".

# data[].attributes.attachment_link.title
Мері Поппінс - Памела Ліндон Треверс, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Мері Поппінс ЧАСТИНА ПЕРША БУДИНОК № 17 Переклад Євгенії Горевої СХІДНИЙ ВІТЕР Якщо ви хочете знайти Вишневу Вуличку, простісінько розпитайте туди дорогу у Регулювальника на перехресті. Він трохи зсуне набік шолома, задумливо почухає потилицю, а тоді наставить у той бік здоровенний палець своєї руки у великій білій рукавичці й скаже: - Спочатку праворуч, потім ліворуч, тоді знов одразу праворуч - і ви там.

# data[].attributes.headline
Худ.фільм "Мері Попп

# data[].attributes.body
Худ.фільм "Мері Поппінс, до побачення"(рос.) - 2 серія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Мосфильм - для детей

# data[].attributes.attachment_link.title
Мэри Поппинс, до свидания 2 серия (музыкальный фильм, реж. Леонид Квинихидзе, 1983 г.)

# data[].attributes.headline
Худ.фільм "Мері Попп

# data[].attributes.body
Худ.фільм "Мері Поппінс, до побачення"(рос.) - 1 серія

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Киноконцерн "Мосфильм"

# data[].attributes.attachment_link.title
Мэри Поппинс, до свидания. Серия 1 (музыкальный фильм, реж. Леонид Квинихидзе, 1983 г.)

# data[].attributes.headline
Подробиці про книгу<

# data[].attributes.body
Подробиці про книгу

# data[].attributes.headline
Біограія авторки

# data[].attributes.body
Біограія авторки

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
09.08.1899 року - 23.04.1996 року

Англійська письменниця, в основному відома як автор серії дитячих книг про Мері Поппінс.

Народилася в місті Меріборо - Австралія, Квінсленд. Батьками були банківський керуючий Треверс Роберт Гофф (Travers Robert Goff) і Маргарет Агнес (Margaret Agnes), до заміжжя - Морехед (Morehead). Її батько помер, коли їй було сім років. Офіційно причиною смерті її батька було встановлено "несамовитість епілептичного припадку" (epileptic seizure delirium), але сама Треверс "завжди вірила, що справжньою причиною було тривале тяжке пияцтво".

Писати почала з дитинства - вона писала оповідання та п'єси для шкільних вистав, а братів і сестер розважала чарівними розповідями. Її поеми були опубліковані, коли їй не було й двадцяти років - вона писала для австралійського журналу "Бюлетень" (The Bulletin).

В молодості здійснила подорож по Австралії і Нової Зеландії, потім поїхала в Англію в 1923 році. Спочатку пробувала себе на сцені (Пакрейда - це сценічний псевдонім), граючи виключно в п'єсах Шекспіра, але потім захоплення літературою перемогло, і вона повністю присвятила себе літературі, публікуючи свої твори під псевдонімом "P. L. Travers" (два перших ініціали використовувалися для приховування жіночого імені - звичайна для англомовних письменниць практика).

В 1925 році в Ірландії Треверс познайомилася з поетом-містиком Джорджем Вільямом Расселлом (George William Russell), який справив на нього великий вплив - і як людина, і як літератор. Він тоді був редактором журналу "Айріш Стэйтсмэн" (The Irish Statesman) і прийняв для публікації її кілька поем. Через Расселла Треверс познайомилася з Вільямом Батлером Йейтс (William Butler Yeats) та іншими ірландськими поетами, які прищепили їй інтерес і знання світової міфології. Йейтс був не тільки видатним віршотворцем, алеі знатним окультистом. Це напрямок і стає для Памели Треверс визначальним аж до останніх днів її життя.

У 1934 році публікація "Мері Поппінс" була першим літературним успіхом Треверс. Пішли продовження книги, а також романи, збірки віршів та нехудожні твори.

Фільм Діснея "Мері Поппінс" був випущений в 1964 році (головну роль - Мері Поппінс - зіграла актриса Джулі Ендрюс). Фільм був висунутий на премію "Оскар" в 13 номінаціях і удостоївся п'яти нагород. У Радянському Союзі в 1983 році був випущений фільм "Мері Поппінс, до побачення!".

Треверс була в дружніх стосунках з Альфредом Орэджем, видавцем езотеричного журналу New Age. Орэдж в 1938 році познайомив її з Георгієм Гурджієвим. Привабливість особистості російського містика робить Памелу Треверс його вірною ученицею. Вона бере участь у роботі багатьох групп його послідовників, зустрічається з Крішнамурті, займається порівняльним религиоведением в його езотеричному варіанті, шукаючи і знаходячи наскрізні міфологічні мотиви у навчаннях, віддалених один від одного у часі і в просторі.

У своєму житті відрізнялася тим, що намагалася не афішувати факти особистого життя, в тому числі і своє австралійське походження. "Якщо вас цікавлять факти моєї біографії", - якось сказала Треверс, - то історія мого життя міститься в "Мері Поппінс" та інших моїх книгах".

Хоча вона жодного разу не була заміжня, незадовго до свого 40-річчя Треверс усиновила ірландського хлопчика по імені Кэмиллус, при цьому розлучивши її з його братом-близнюком, так як взяти двох дітей вона відмовилася (хлопчики воссоединилсь лише декілька років потому).

У 1977 році Треверс було присуджено звання Офіцера Ордена Британської імперії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Треверс Памела Ліндон: Біографія на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
09.08.1899 року - 23.04.1996 року Англійська письменниця, в основному відома як автор серії дитячих книг про Мері Поппінс. Народилася в місті Меріборо - Австралія, Квінсленд. Батьками були банківський керуючий Треверс Роберт Гофф (Travers Robert Goff) і Маргарет Агнес (Margaret Agnes), до заміжжя - Морехед (Morehead). Її батько помер, коли їй було сім років.