# data[].attributes.body
ביום העצמאות , הרגשתי מוזר ,תמיד אנחנו המשפחה נוסעים עם חברים למנגל והשנה אנחנו בבית , אף פעם לא יצא לנו לראות את חידון התנ"ך כי תמיד היינו באותו זמן בדרך למנגל והשנה ראינו וזה היה מבלבל ומרגש ביחד .

# data[].attributes.body
רעש חזק של מוזיקה טובה היה ברחוב והנה היא ומשפחתה יוצאים החוצה להנות מאווירת יום העצמאות. כעבור מספר דקות הגיע רכב עם מגשי פיצה וחילק לכל משפחה. כל הרחוב היה מקושט בדגלי ישראל, כל השכנים יצאו עם דגלים בשירים וריקודים עד הצהריים. זה היה אחד הימי עצמאות שהיו אי פעם.

# data[].attributes.body
ביום הזיכרון היה לה מאוד קשה , פיזית , רוחנית. לאבד ילד זהו דבר נוראי. באותו היום, יום הזיכרון היא הייתה לבדה בבית , חשבה לעצמה איך זה יכול להיות שהיא תישאר לבדה ביום שכל כך קשה לה בו (תקופת הקורונה...) יום הזיכרון , יום בו כל רגשותיה מוצפים כל זיכרונותיה מבנה היקר עולים .

# data[].attributes.body
ביום הזיכרון השנה צוין אצלי בדרך לא שגרתי. בדרך כלל אני שומעת שיחות או קוראת ספר בשביל להתחבר. אבל בגלל המצב הנוכחי הרגשתי קושי בהזדהות כי חוויתי מצב שלא התאים לכך.

# data[].attributes.headline
טליה ואוו אני לא מאמ

# data[].attributes.body
טליה ואוו אני לא מאמין יש לנו מדינה שאשכרה חוגגת 72 שנה זו מדינה שהתקדמה מאוד שהתפתחה מאוד ככ מהר יש פה מדענים מדהימים שגילו דברים יש פה המון המצאות חדשות יש פה אנשים שקיבלו המון מלדיות זהב וכסף בתחומים שונים זהו אחלה מדינה ישלנו פה

# data[].attributes.body
זאת כבר הקריאה השנייה בתחנה שאומרים לנו לבוא להפסיק מסיבה. זה פשוט לא יאומן,  אנשים חסרי אחריות, לא אכפת להם מהבריאות שלהם ושל הסובבים אותם? אין להם אחריות ציבורית?  יש סגר אז למה הם מסתובבים? הם בטח אומרים לעצמם: "למי אכפת מהקורונה" או "אני יודע שאין לי מחלות רקע אז אין לי בעיה ללכת, מקסימום נדבק מה כבר יקרה?"
אנחנו עולים עכשיו במדרגות למסיבה, רעש חזק נשמע באוזניי, אנשים מתחילים להתפזר. אני יודע שיהיה לי ערב ארוך של קריאות אבל בסדר נשרוד את זה.

# data[].attributes.body
ישבתי לי בחדר ודברתי עם חברה בטלפון.
פתאום אני שומעת צרחות וצפירות לא הבנתי מה קורה.
לא ידעתי מה לחשוב, משקשקת מפחד הצצתי בחלון ולא ראיתי אף אחד.
עכשיו כבר ממש לא הבנתי מה קורה יצאתי למרפסת ופתאום הבנתי. פרצתי בצחוק משחרר.

# data[].attributes.body
ראיתי אותה יושבת ובוכה, הלכתי ושאלתי אותה למה, והיא אמרה לי שקשה לה עם זה שכל כך הרבה חיילים מקריבים את עצמם בשביל שתהיה לנו מדינה ובשביל שאנחנו נוכל לחיות בה, אז שאלתי אותה עם זה יעזור שאני אשאר איתה, שנדבר ונהיה ביחד והיא אמרה שהיא תשמח, באותה שיחה שדיברנו היא סיפרה לי שאח שלה נרצח במהלך השירות שלו בצבא, בהתחלה היה לי קשה להכיל את זה אבל לאט לאט הכלתי והבנתי את הסיבה לבכי האמיתי והכואב שלה.

# data[].attributes.body
ביום העצמאות הקודם נסענו לירושלים לבקר את הדודים שלי בירושלים.
כשהגענו לשם פגשנו את כל המשפחה שמחתי נורא ונהנתי להיפגש עם בנות דודות שלי. אחרי כמה שעות הייתה דפיקה בדלת הגיע לשם שכן כשהוא מתנשף ואומר שהוא חייב עזרה כי אישתו יולדת, הוא דפק דווקא בבית הזה כי הוא ידע שבן דוד שלי חובש. ואז כולם הוי נורא בלחץ אבל ברוך ה' הם הזמינו אמבולנס והאישה ילדה ילדה בריאה.

# data[].attributes.body
ביום העצמאות היא לא ידעה לעשות את ההפרדה
יום הזיכרון ויום העצמאות שמחה ועצב
לפני רגע היא בכתה ורצתה רק לברוח מהיום הזה
ותוך רגע היא אמורה לחזור למציאות ולחייך

# data[].attributes.headline
עוד רגע אנחנו נכנסים

# data[].attributes.body
עוד רגע אנחנו נכנסים לעזה, אני יודע שאת מודאגת לגבי.. אני יודע שחשבנו על העתיד שלנו, אני יודע שאני רוצה שאת תהיי אמא של הילדים שלי, אני יודע שאת מי שבחרתי ועוד שבועיים ישלנו חתונה. אני לא יודע אם אחזור הביתה חי או מת אבל אני מוכן להקריב את עצמי למען מדינת ישראל למען זה שתחיי יותר בשלום למען זה שתקימו משפחה חדשה למען כל עם ישראל. למות על קידוש ה׳, לא חשבתי שזה יקרה לי מתישהו, אם אני לא חוזר תדעי שאני אוהב אותך ואת ההורים שלי ואל אחים שלי ואת החברים שלי❤️
ממני

# data[].attributes.body
יום הזיכרון בשבילי הוא יום מאוד קשה אמנם אני לא איבדתי משהו קרוב אבל בעלי כן
תמיד מה שמחזק אותי זה שמחר הולכים לשמוח עם כל המשפחה ויש מסביבך אנשים שאוהבים אותך אבל השנה נשארתי בבית, ניסיתי לשכוח קצת את יום הזיכרון ולהתמקד בשמחה של יום העצאמות אבל זה היה קשה כי נשארנו בבית רק שתי אנשים ואיתנו גם העצב ל יום הזיכרון.

# data[].attributes.headline
שירה טיירי -היום

# data[].attributes.body
שירה טיירי -
היום יום חמישי ד' באייר תש"ח שמענו שמועה שדוד בן גוריון הולך להכריז על הקמת המדינה למחרת בשעה ארבע בצהריים. התרגשתי סוף סוף תהיה מדינה לעם היהודי שבאלפי שנות גלותו עבר תלאות רבות וסוף סוף ישב בארצו המובטחת.
כמובן שכולם מפחדים שתפרוץ מלחמה אבל לי לא אכפת כי העיקר שתהיה לנו מדינה משלנו!
אני כבר ממש מחכה למחר שנצא כולנו לרחובות ונקשיב להכרזה ההיסטורית, הקמת מדינת ישראל!

# data[].attributes.headline
ישבתי לי בחדר ודברתי עם ח

# data[].attributes.body
ישבתי לי בחדר ודברתי עם חברה בטלפון. 
פתאום אני שומעת צרחות וצפירות לא הבנתי מה קורה. 

# data[].attributes.body
It was 11:00 in the morning and i woke up because of a really loud noise from outside so i open my window and that was breathtaking , up in the skys i saw the airplanes flying with an amazing speed making lots of shapes for independence day! that was incredible! it is like to watch lots of artists drawing on a enormous canvas ,this occasion when you see all those families with their kids smilling made me feel like independence day not less amazing as last year.

# data[].attributes.body
היא יושבת בצד בסלון, רואה את כולם שמחים ביום העצמאות, אבל היא לא מצליחה להיות שמחה,  היא חושבת על יום הזיכרון, על אבא שלה שאיננו ועל איך אפשר לעבור מיום כזה עצוב ליום כזה שמח? איך אפשר פתאום להפוך מעצב לשמחה כל כך מהר? איך אפשר לשמוח כמשהו ממנה חסר?
עברה שנה מאז שאיבדה את אביה והיא לא מצליחה לעכל את זה עדיין, לאבד בן אדם קרוב זה לא נתפס וקשה להתגבר על זה.
ועכשיו במיוחד, בתקופת הקורונה כשאין לאן לברוח, אין הופעות וחברות כדי שתוכל להתגבר על זה ולהתעסק בדברים אחרים.
היא יושבת בצד בסלון ורוצה גם להיות ככה.
רק חבל שאביה שכח אותה בצד בסלון.