# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A l'edat mitjana es desenvolupa a l'interior dels castells una cultura de música, poesia i joc que esdevé especialment rica a Occitània. Si tenim en compte els testimonis que s'han pogut recuperar, aquell territori destacà, al segle XII, per un bon nombre de trobadors que, com en altres indrets, feien composicions poeticomusicals en què l'amor era, gairebé sempre, el tema central. La història, però, ha oblidat un bon nombre de poetesses occitanes d'aquell segle, que eren conegudes com a trobairitz, i que han deixat poesies amoroses -sovint dedicades als seus amants- que sorprenen pel seu realisme i les referències directes a l'amor carnal

Sàpiens, núm. 6 (abril 2003)

L'amor cortès i les trobairitz

Al segle XII s'escrivien tractats d'amor i els trobadors i les trobairitz cantaven l'amor cortès. L'amor cortès, nascut als castells occitans al segle XII, expressa una relació totalment nova entre l'home i la dona. En contrast amb l'ambient brutal de les guerres feudals neix un entorn cultural de música, poesia i jocs que s'havia anat forjant a l'interior dels castells per influència de les dones.

Es van suavitzar els costums sexuals de manera que l'home va admetre la possibilitat d'un interval entre el desig i la satisfacció, interval en què s'inclou el plaer dels sentiments, és a dir, l'amor cortès. L'amor cortès neix en un ambient aristocràtic i va lligat a una mentalitat de classe. La majoria de trobadors eren membres de la noblesa, així com les dames i cavallers a qui canten. De totes maneres, per mimetisme, altres grups socials van tendir a imitar els costums de la classe dominant. La dona cantada i estimada pel poeta cortès és una dona noble, casada amb un senyor noble. El fet, però, que sigui casada no atura l'amant i per això l'amor cortès és normalment un amor adúlter sota aparença d'amor platònic.

Les trobairitz, per la seva banda, també canten als cavallers i trobadors, no pas als seus marits. L'amor no era molt freqüent entre els matrimonis nobles ja que els casaments es feien per interessos polítics o militars de les dues famílies. Els sentiments no comptaven en les unions feudals, de manera que sovint l'amor s'expressava fora del matrimoni. L'amor cortès ha de ser gratuït i lliure, i aquestes condicions no es donaven normalment en el matrimoni noble, per tant l'amor veritable no podia existir sinó fora de les normes socials. Si la parella accepta aquest amor neix entre ells una complicitat perfecta. L'amor cortès és secret, ja que la dama ha de guardar el seu honor de calúmnies i gelosies que podrien arribar al seu marit. L'amor, doncs, és perillós.

Es creen entre els amants uns vincles semblants als feudals. Ella és la senyora i l'amant es declara el seu vassall. El joc de l'amor cortès entra en l'ideal cavalleresc de manera que el cavaller tria la seva dama, que no és la seva dona, porta un objecte que ella li ha donat i lluita per ella per tal d'obtenir una paraula o un gest de reconeixement. Les trobairitz, que eren mullers i filles de nobles, escrivien poemes directes i sensuals, que valoraven de l'amic sobretot la fidelitat.

Eloi Biosca, Marta Sancho i Teresa Vinyoles, Viure en un castell de la frontera: passeig virtual pels segles XI i XII (Barcelona: Edicions de la Universitat de Barcelona, 2000)

Eu l'am mais que nula ren que sia...
Comtessa de Dia
Eu l'am mais que nula ren que sia
mas lui no-m val merces ni cortezia
ni ma beltatz ni mos pretz ni mos sens
qu'atressi `m sui enganada e traia
com degr'esser s'eu fos dezavinens

Voldria tenir el meu cavaller...
Comtessa de Dia
Voldria tenir el meu cavaller
una nit, nu en els meus braços
i que ell es tingués per feliç
només que jo li fes de coixí.
Li dono el meu cor, el meu amor,
el meu judici, els meus ulls
i la meva vida.
Bell amic, amable i bo.
quan us tindré en el meu poder?
I que jagués amb vos un vespre
i que us donés un bes amorós.
Sapigueu que tindria gran desig
que us tingués en lloc del marit,
només que m'haguéssiu concedit
de fer tot això que jo voldria.

# data[].attributes.attachment_link.description
A l'edat mitjana es desenvolupa a l'interior dels castells una cultura de música, poesia i joc que esdevé especialment rica a Occitània. Si tenim en compte els testimonis que s'han pogut recuperar, aquell territori destacà, al segle XII, per un bon nombre de trobadors que, com en altres indrets, feien composicions poeticomusicals en què l'amor era, gairebé sempre, el tema central.

# data[].attributes.attachment_link.description
Avís legal: D'acord amb l'article 17.1 de la Llei 19/2014, la ©Generalitat de Catalunya permet la reutilització dels continguts i de les dades sempre que se'n citi la font i la data d'actualització i que no es desnaturalitzi la informació (article 8 de la Llei 37/2007) i també que no es contradigui amb una llicència específica.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Les dones apareixen en la història de les matemàtiques ja en l'antiguitat, i fan avui una activitat matemàtica més gran que mai. Llavors, per què no es mencionen dones matemàtiques anteriors al segle XX? La raó es un conjunt de barreres social i culturalment imposades, entre les quals podríem citar:

Actituds negatives no només sobre el seu talent científic (per posar alguns exemples de personatges de molta influència intel·lectual, val dir que el filòsofKant deia queera tan possible que una dona tingués barba com que sentís preocupació per la geometria, i el matemàticDe Morgan considerava les dones febles i sense preparació física per a activitats científiques), sinó també sobre la utilitat que les hi podrien portar les matemàtiques (van aparèixer fins i tot dades mèdiques mostrant que una dona que pensés massa podia patir desviacions de la sang des de l'aparell reproductor cap al cervell)

Dificultats per aconseguir una educació matemàtica (en el passat, potser degut al paper social que li van imposar sempre, va ser estrany que una dona pensés en iniciar el difícil camí d'arribar a prendre contacte amb matemàtiques superiors; fins després de la 1a guerra mundial, era normal que la dona no pogués accedir a llocs universitaris)

Manca de recolzament i comprensió per rellevar la dona de les feines quotidianes (la recerca matemàtica sempre ha exigit grans dosis de temps; penseu, llavors, en el paper històric de les dones, portat al seu màxim en el passat: criar fills, cuinar, cosir, etc.)

Pubilla d'una família de 20 fills, Maria Agnesi va néixer a Milà l'any 1718. Es va destacar aviat com a noia prodigi: A més de l'italià, als 5 anys recitava versos en francès, als 9 dominava el llatí, i poc després, el grec, l'alemà i l'hebreu. Alentida pel seu pare, va aprendre des de jove ciència i filosofia, i als 20 anys, ja li van publicar el seu primer llibre,Proposicions filosòfiques, on explicava els problemes de filosofia natural que apareixien com a temes de les tertúlies científic-filosòfiques habituals de l'època, tales com els de la naturalesa de la calor, del vent, de la duresa dels cossos, etc.

També va fer l'esforç d'instruir als seus germans, experiència que la va portar a escriure un llibre de text per a joves, Institucions analítiques a l'ús dels joves italians, amb el qual es guanyar un merescut reconeixement general. En ell explicava propietats de les corbes emprant el càlcul: descobria els seus màxims, mínims, punts d'inflexió, tangents, etc. Hem de destacar el seu estudi sobre una corba de tercer grau,corba de la bruixa o corba d'Agnesi , similar al bord d'un mantó amb el qual cobríssim una moneda.

Víctima de l'adversitat (la seva mare va morir quan ella tenia 14 anys, només 4 dels seus germans van superar els 30 anys,...), als 34 anys va morir el seu pare, i ella es va tancar a un convent.

# data[].attributes.attachment_link.description
Les dones apareixen en la història de les matemàtiques ja en l'antiguitat, i fan avui una activitat matemàtica més gran que mai. Llavors, per què no es mencionen dones matemàtiques anteriors al segle XX?