# data[].attributes.body
כתיבה היוותה אצלי מאז ומעולם חיבור לפרטי ולאישי.
בכתיבה אני מעלה קשיים איתם אני מתמודדת, בעיות המחפשות פתרון .הכתיבה היא צורך, היא דרך התמודדות.
כשאני מעלה דברים על הכתב אני רואה דברים באופן ברור יותר.
הכתיבה היא גם עניין של מצב רוח הכתיבה זורמת רק כשהיא באה באופן ספונטני, כשאני מחוייבת לכתוב אני מתקשה והכתיבה אינה זורמת.
כשהייתי קטנה אהבתי לכתוב ביומן האישי שלי, כתבתי כל יום והיומן הפך לדמות משמעותית בחיי לכן כשנתקלתי בפעם הראשונה ביומנה של אנה פרנק, החיבור עם הספר היה מיידי..

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי היא משהו שמחבר אותי לשורשים שלי ובעיקר לאבי, כבת לאדם שמרבה לכתוב ושאינו מאמין בטקסטים מוכנים מראש. הכתיבה עבורי היא דרך ביטוי, דרך להביע מחשבות ורגשות בעיקר כאשר קשה להישיר מבט. אני מעדיפה לכתוב בעיקר כאשר אני רוצה לשתף ברגשות ותחושות שקשה לי להביע אותן במילים. אחד הדברים המשמעותיים ביותר שכתבתי הוא חיבור במסגרת שיעור בתיכון שבו סיפרתי על משפחתי וחשפתי פרטים שלא היו ידועים עלי. זו הייתה הפעם הראשונה ששיתפתי ודיברתי על נושא שהיה מאוד רגיש עבורי. אני זוכרת את התחושה של השחרור וההקלה. העובדה שפתחתי את הלב גרמה לי לסיפוק אדיר!

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי מאפשרת מקום של פורקן, להביע את מה שמתרחש בליבי. באמצעות הכתיבה אני יכולה להביא לידי ביטוי רגשות שלא בהכרח אני מסוגלת להביא לידי ביטוי בעל פה.
בילדות כתבתי יומן אישי במשך שנים וביומן הייתי מביאה לידי ביטוי את כל רחשי ליבי. כמו-כן הייתי בחוג של כתיבת סיפורים.
בכדי לכתוב אני זקוקה לשקט, לנינוחות. אני כותבת לכתוב כשאני בסביבה הביתית שלי. אני אוהבת לכתוב טיוטה בכתב יד ולאחר מכן להקליד זאת במחשב.

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי מהווה, מתן חופש ופורקן לתחושות שלי, בילדותי ניהלתי יומן אישי שבו כתבתי את תחושותיי ,וזיכרונותיי, אירועים חשובים שקרו לי. ואף נהגתי להתכתב עם חברים בשליחת מכתבים בדואר. כיום אני כותבת ומביעה את עצמי בפייסבוק, מגיבה בעיקר לסוגיות חברתיות שנוגעות בי ומעניינות אותי.

# data[].attributes.body
אני אוהבת לכתוב מכתבים רשמיים
לחשוב על ניסוח נכון ומתאים.
בכתיבה אני מרגישה שאני מתנסחת טוב יותר מאשר בדיבור בע"פ.

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי חשובה מאוד, מאז שאני זוכרת את עצמי ככותבת, אהבתי לכתוב, לכתוב יומנים אישיים שליוו אותי בבית הספר היסודי, מכתבים אותם נהגתי לשלוח ולהתכתב עם ילדים בני גילי דרך ירחונים לילדים. הכתיבה היא כלי המפתח מאוד ומסייע להוציא ולפרוק רגשות. כמורה אני מעודדת את תלמידיי לכתוב בסוגות כתיבה שונות, לא מוותרת ומשביחה את כתיבתם, אני יודעת את הקשיים של הכתיבה בגיל זה, שבו התלמידים מתבקשים גם להיות קוראים מיומנים, גם לקרוא בשטף ודיוק וכמובן לפענח.
על אף הקשיים, לכתיבה יתרונות שאם נעבוד בעקביות ובהתמדה נוביל לשינוי.
היום כאדם בוגר, אני כותבת המון במחברת מיוחדת, שבה אני כותבת לאימי ז"ל, על הגעגועים, הזיכרונות, מנסה לתעד כל דבר שקרה, שזכור לי, כדי לשמור ולתת מזכרת לילדיי שהייתה כל כך יקרה וחשובה עבורם.
בעת כתיבתי אני כותבת כל דבר העולה, לא עוצרת, מציפה את הדף ולאחר מכן עורכת, בודקת ומתקנת במידת הצורך, קודם מאפשרת לעצמי לפרוק, לזרום עם המילים ולהפליג למרחקים.
היום עם המדיה, המסכים אנו רואים פחות ילדים קוראים, צריך לנסות ולגרות את התלמידים בדרכים שונות ולחשוף לספרי קריאה מעניינים שהכי מדברים אליהם כדי לשמור על חווית הקריאה להנאה ופיתוח והעשרת אוצר המילים.

# data[].attributes.body
אביטל אורן
בגדול, לא אוהבת לכתוב.
אוהבת לחשוב ולנתח בראש וכשזה מגיע לכתיבה- הטקסט כאילו סוגר וחותם את ההתפתחות עד שלפעמים אני חוזרת למה שכתבתי ומבינה, במקרה הטוב-כמה זה כבר לא רלוונטי ובמקרה הפחות טוב- לא מבינה שאני זאת שכתבתי... יחד עם זאת הכתיבה עושה סדר בחשיבה ובתוך הים הסוער היא מייצגת אדמה יציבה.

# data[].attributes.headline
עדי נגרין הלפרין

# data[].attributes.subject
עדי נגרין הלפרין

# data[].attributes.body
בגיל צעיר, גיל 12-14 כתבתי סיפורים קצרים, מאד נהנתי מהכתיבה. בגיל התיכון כתבתי יומנים אישיים.
בצבא כתבתי לבני הזוג שלי מכתבים.
לאחר מכן הכתיבה הייתה סביב לימודים או עבודה. כתיבה שעוסקת בסיכומי שיעורים או חוויות התנסויות שלי בלימודים. עבדתי בתור מטפלת רגשית באמצעות בעלי חיים - כתבתי  במסגרת העבודה הרבה סיכומי טיפול. גם בעבודה כיום- כתיבה בהשתלמויות או בישיבות בבית הספר וגם תוכניות לגבי תלמידים, מחשבות או משימות שיש לי לעשות. כותבת כל מה שנראה לי חשוב שאזכור, גם משימה וגם תובנות.
אני מוצאת שהכי נוח לי לכתוב עם עט ומחברת.
טקסט משמעותי שכתבתי היה מעין יומן אישי שעשיתי על בני הבכור כשנולד, רציתי לתאר ביומן בעיקר רגשות ותחושות אישיות שלי בהתמודדות כאמא טרייה.

# data[].attributes.body
בגיל צעיר נהגתי לכתוב שירים למגירה, אך ברבות השנים פסקתי ממנהג זה. כיום הכתיבה שלי נסובה בעיקר סביב ענייני עבודה. לעיתים הכתיבה קולחת ולעיתים עליי להשקיע זמן ומאמץ על מנת להגיע לניסוח מיטבי בעיניי. לדעתי הבקרה העצמית הרבה שאני מפעילה עוצרת ממני את שטף הכתיבה ואת השימוש בה בחיים האישיים.
אני זוכרת שתי כתיבות בחיי כמשמעותיות.
הראשונה בכיתה ו'. כתבתי שיר לזכר חללי מערכות ישראל במסגרת תחרות עירונית ,שנערכה בעכו והשיר שלי נבחר לייצג את ביה"ס בטקס עירוני, שנערך בערב יום הזיכרון. עמדתי וקראתי את השיר מול כל מכובדי העיר, זה היה ללא ספק מעמד מכובד ומרגש עד מאוד.
הכתיבה השנייה היא נאום לטקס יום השואה שכתבתי ונאמתי מול כל תלמידי ביה"ס בפתיחת הטקס במסגרת תפקידי כסגנית ביה"ס. בנאום זה הזכרתי את סבי וסבתותיי, שהיו ניצולי שואה. נאום זה היה מרגש מאוד עבורי וגם עבור הקהל.

# data[].attributes.body
כבר מגיל קטן מאוד אהבתי לכתוב. בתקופת בית הספר היסודי נהגתי לכתוב יומן אישי, ובגיל ההתבגרות אהבתי לכתוב סיפורים. אני מאוד אוהבת לכתוב בכתב יד, בעיקר ברכות. מרגיש לי יותר אישי ומיוחד. כיום אני בעיקר כותבת במסגרת העבודה, מיילים וכו'. אך הייתי שמחה לכתוב מידי שבוע יומן אישי. כפי שלמדנו בהשתלמות נוספת שאני משתתפת בה לאחרונה, ישנה חשיבות רבה לכתיבה אישית. מאוד חשוב לבצע להעלות מחשבות, הרגשות ואפילו הכרת טובה באמצעות כתיבה.
בזמן כתיבה אני חייבת סביבת עבודה שקטה, ואני תמיד אוהבת לקרוא שוב ושוב את מה שכתבתי ולערוך עד שאני מרגישה מרוצה מכתיבתי.

# data[].attributes.body
כתיבה הינה דבר חשוב ומשמעותי בעיניי.
חשוב לי להעלות על הכתוב את סדר היום שלי בעבודה: אני אוהבת לפרט ולהרחיב-דבר המעניק לי תחושת ביטחון ורוגע, אני כותבת באופן מסודר, מאורגן וברור לעין.
אני מקפידה גם לכתוב בנקודות מטלות שעליי להשלים/ לבצע/ לדייק במהלך היום.
בכתיבת הודעות, מכתבים, דוחות חינוכיים, מיילים וכו.. אני נעזרת בכתיבת טיוטה או טיוטות עד שאני שבעת רצון מהתוצאה.
אחרים תמיד מחמיאים ומפרגנים לי על אופן כתיבתי, על הניסוח, על שילוב הפסוקים/ האימרות ודיוק הדברים שאותם אני רוצה להעביר.
אני תמיד שמחה לסייע למי שפונה אליי בבקשה לנסח הודעה כזו או אחרת.

# data[].attributes.body
כותבת את כל מה שעבר עליי.
אני אוהבת מאוד לכתוב ברכות לאירועים שונים. בעת כתיבת הברכות אני מרגישה מאוד מחוברת לאדם שאמור לקבל ממני את הברכה. אני זקוקה לשקט מוחלט .השקט עוזר לי לכתוב מהלב.הברכה המשמעותית ביותר שכתבתי היתה לבני הקטן לכבוד הבר מצווה.

# data[].attributes.headline
נופר כהן-סוסי

# data[].attributes.subject
נופר כהן-סוסי

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי היא מדיום הולך ונעלם אותו עלינו לשמר. משנה לשנה, משבוע לשבוע ומשעה לשעה אני רואה כיצד דרכי התקשורת המודרניות: סרטונים, רגשונים (אימוטיקונים), מדבקות (סטיקרים) ואף הודעות מוקלטות - תופסות את מקום הביטוי הכתוב ודוחקות את ההרגלים עליהם גדלתי הצידה. בתור ילדה קראתי המון והייתי כותבת מכתבים עם חברות ובנות דודות - ובעצם כך היינו בונים לעצמנו מערכת .יחסים מפותחת, עמוקה ובעיקר חזקה בימנו לצערי, הדברים אינם נראים כך - ואני משתדלת לתת לתהליך הכתיבה והביטוי מקום מכובד ומשמעותי בחיי באמצעות השקעה בחיבורי טקסטים לתלמידי בכיתה, בתהליכי תקשורת חברתיים ובמערכות הבינאישיות במהלך היום-יום שלי.

# data[].attributes.body
כתיבה בעיניי היא מתן הזמנות לעיבוד תהליכים מחשבתיים שחולפים במוחנו במהלך היום ולהביאם לכתב. זוהי סוג של רפלציה על תהליכים שאנו עוברים וביטוי של רגשות. כתיבות שהשאירו בי חותם היו במסגרת פעילות שנתתי לתלמידיי במהלך תקופת הקורונה בה נתבקשו הילדים לכתוב בכל סוגת כתיבה שיבחרו למישהו שלא חי בתקופה או שלא ממש מבין את מהותה על התקופה של הקורונה. הילדים בחרו לכתוב לאחיהם התינוקות שעדיין לא חוו את התקופה, לבני משפחה צעירים ועוד. הכתיבות היו כל כך משמעותיות ומרגשות והדבר היפה ביותר היה לראות את כלל ילדי הכיתה שותפים מלאים בביצוע ואף נהנים. גם ילדים שלהם קושי בכתיבה ובד"כ נמנעים מביטוי רגשות ומכתיבה ממושכת בצעו את המשימה בחריצות ובהנאה.

# data[].attributes.body
אהובה פרץ
כתיבה מאז ומתמיד היייתה חשובה לי. אני זוכרת את עצמי כותבת מגיל מאד צעיר. כתבתי יומנים אישיים.. זכרונות.. שירים ..
לפני הכתיבה יש לי המון הרהורים ומחשבות..אך ברגע שאני מתחילה לכתוב הכתיבה שלי זורמת וקולחת.החלק האהוב עליי ביותר בהכשרה שלי היה כתיבת עבודות . כמורה אני חווה את קשיי התלמידים בתחום הכתיבה. ישנם ילדים שחווים מחסומים בשעת הכתיבה מה שמונע מהם להתפתח כקוראים וכותבים מוצלחים.
פעמים רבות מצאתי את עצמי מנסה בדרכים רבות ומגוונות  להצמיח את התלמידים ולהשביח את כתיבתם. התהליך עצמו מורכב מאד וכלל לא פשוט בעיקר לתלמידי היסודי שנמצאים בראשית התפתחותם כקוראים וכותבים.
כתיבה ובכלל הבעה בכתב בהחלט האתגר הגדול שלנו  בעיקר בתקופה הנוכחית בה הילדים קוראים פחות, מבלים שעות רבות מול מסכים, לא צוברים חוויות חברתיות מיוחדות, נמצאים יותר בבית מה שחוסם את היצירתיות והדמיון.

# data[].attributes.body
אני מאוד אוהבת לכתוב, היו שנים שכתבתי מכתבים( לא להאמיןןן), יומן אישי ואפילו סיפורים, אך בשנים האחרונות הכתיבה שלי מסתכמת בברכות.
לרוב את הכתיבה אני מתחילה בראש, יושבת לי בשקט עם עצמי ומנסחת לי את מרבית הכתיבה בראש, ואז רק כאשר המסגרת ברורה לי ( פתיחה, מה אני רוצה לכתוב בגוף פחות או יותר והסוף) אני מתחילה להעביר את הרעיונות לדף.
שרי❤

# data[].attributes.headline
שגית פוזניאק

# data[].attributes.subject
שגית פוזניאק

# data[].attributes.body
אני אוהבת לכתוב בכל הזדמנות. פחות מתחברת לסיפורים ולדמויות וכשמנסים להכניס אותי לתבנית מסויימת של כתיבה אני נלחצת. אוהבת לכתוב בעיקר על תהליכים אישיים שלי ולכן יוצא לי לכתוב הרבה בפייסבוק. לקרוא אני מעדיפה דווקא טקסטים שהם ביוגרפיים, שמספרים לי סיפור חיים אמיתי על בנאדם או טקסטים מידעיים - מאמרים בתחומים שונים.

# data[].attributes.body
טקסט שהשאיר בי חותם היה כתיבת סיפורו של תלמיד שעבר איתי תהליך משמעותי שהשפיע על העשייה שלי כאשת חינוך. הכתיבה בשבילי היא דרך לבטא את הרגשות שלי, את הדעות שלי בצורה מובנת יותר ומעמיקה אותי. אני אוהבת לכתוב בקשות ומשאלות בפתקים, לעשות רשימת מכולת של דברים שיש לי לבצע ובעיקר רעיונות חדשים שעולים בראשי.

# data[].attributes.body
אני כותבת בקביעות בפייסבוק, ומשתפת בדברים שהם חוויות קיומיות ומחשבות על החיים. אני כותבת על מה שחשוב לי וקרוב לליבי: ילדי, חווית ההורות, מפגשים עם הטבע, עבודתי כמחנכת, יצירות אמנות. הטקסטים שלי יחסית קצרים, כי מטרתם להגיע לקוראים ולהשאיר טעם של עוד וחשוב לי לשזור תמונה מתאימה לצד הטקסט. כתיבתי אסוציאטיבית, דברים מתחברים לדברים. שיטת הכתיבה היא תמיד בטיוטות עם סבבי תיקון, וגם עם עין חיצונית שתעשה מעבר והגהה. חשוב לי שהשפה תהייה תקינה, מדוייקת ועשירה. הרעיון הגולמי אמנם ריגשי ועמום, אך בדרך לפרסום התוכן עובר עיבוד עד להיותו מאורגן ובהיר. טקסט שהשפיע עלי הוא התנ״ך ושירה.  הנה דוגמא לפוסט שהעליתי לאחרונה:

״הר הבית בידינו״ אמר מוטה גור מפקד הצנחנים במילואים שכבשו את העיר העתיקה, בזמן שסוף סוף יכלו לנשק את הכותל ולחוש אותו בידיהם.

הבן שלי החזיק בשתי ידיו את הכומתה האדומה בגבעת התחמושת בירושלים, כשהוא תשוש ועייף ושעון על גזע עץ אחרי המסע וקבלת הכומתה בטקס עוצמתי. הוא הביט בכומתה כלא מאמין שהיא סופסוף בידיו היגעות ממאמצי גוף ונפש. המסע של בני ושאר הלוחמים הצליח בזכות העזרה של איש לרעהו, חברים בעליות ובמורדות. חברים לנשק ואחווה שרק לוחמים יודעים מהי באמת. אני מביטה בו ובשאר לוחמי הכומתות האדומות ונזכרת בפסוק: ״יְרוּשָׁלִַם הַבְּנוּיָה כְּעִיר שֶׁחֻבְּרָה לָּהּ יַחְדָּו״. כך הצעירים האמיצים הצליחו לעמוד במסע כשהם בעצם גוף אחד ונפש אחת!!

# data[].attributes.headline
רונית בן פורת

# data[].attributes.subject
רונית בן פורת

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי היא פורקן. פורקן לכל מה שאני מרגישה וחושבת. בכתיבה לא צריך לשמור על מה אומרים ואיך אומרים פשוט לשפוך. אני כותבת מגיל צעיר. בעצם, הכתיבה התחילה אצלי ממקרה טראומטי שחוותה כל המדינה והוא אירוע האוטובוס עם התלמידים שנתקע על פסי הרכבת בחוף הבונים ובעקבות האירוע נהרגו 22 תלמידים. כשזה קרה התחלתי לכתוב. מאז כתבתי במשך שנים רבות כמעט כל יום. כשהייתי חיילת עדין כתבו מכתבים ואני הרביתי לכתוב. כשהכרתי את בן זוגי לחיים כתבתי " היום הכרתי את בעלי, בן הזוג שלי..."  הכתיבה בשבילי היא הצצה לעבר שלי והזדמנות להסתכל על העבר בראי ההווה. זה מאוד מעניין לדעתי.
היום אני כותבת בעיקר שירים למגירה וחלומות שאני רוצה לזכור אותם.. יש שירים שאני ממש אוהבת ויש פחות.  הייתי רוצה לכתוב בשפה יותר ציורית ותמיד יש לי ביקורת על הכתיבה שלי. לפעמים אני נמנעת מלכתוב מחשש שמישהו ימצא את הדברים שכתבתי. בכל אופן אני חושבת שמי שהכתיבה היא כלי רגשי בשבילו מרוויח מכך.

# data[].attributes.body
אני כותבת על מנת לעשות לעצמי סדר בראש, ארגון המחשבות וביטחון.
כתיבה עבורי היא הזדמנות לפורקן ושחרור. בזמן הכתיבה אני צריכה שקט סביבי וריכוז. בילדות נהגתי לכתוב מכתבים למשפחתי הרחוקה ושיתפתי בחיי היומיום. בבגרותי לרוב הכתיבה היא לצורכי עבודה ולימודים.

# data[].attributes.body
הכתיבה עבורי היא סוג של שחרור. לרוב אני כותבת על מנת לעשות לעצמי סדר וארגון של מטלות ומחשבות. כשאני כותבת אני צריכה שקט מוחלט ודרוש לי המון ריכוז. הכתיבה אצלי זורמת רק כאשר יש לי רשימה מסודרת של דברים וכך קל לי יותר. בתור ילדה ניהלתי יומן אישי וכך שיתפתי בכל יום את הדברים שחוויתי באותו היום. אולם עם השנים הפסקתי את כתיבת היומן והיום אני מצטערת על כך!
הטקסט המשמעותי שכתבתי היה תיאור מקרה של ילד שהידרדר בלימודים בעקבות גירושי הוריו. הכתיבה הכילה אמוציות ורגשות אישיים.
כיום הכתיבה היא לצורכי עבודה בלבד.

# data[].attributes.body
אני כותבת דברים חדשים שעולים בראשי או דברים חשובים שאני צריכה לזכור, אני אוהבת לכתוב כאשר אני צריכה לדבר בפני קהל. הכתיבה אהובה עליי כיוון שקל לי יותר לבטא את עצמי בכתב מאשר במילים, מה גם שאני מרגישה בטוחה ומוגנת יותר כאשר אני כותבת את הדברים. בנוסף, כאשר אני כותבת אני זקוקה לשקט מוחלט ובעצם להיכנס "לעולם הכתיבה שלי" ולהיות במוד כתיבה. כך הכתיבה זורמת לי כי במצב זה אני כותבת מהלב בדיוק מה שאני חושבת ומרגישה ובכך לא נדרש ממני מאמץ רב.

# data[].attributes.headline
אחרים יאמרו על כתיבתי שהיא יחודית, יוצאת דופן , פוגעת ומשאירה סימן בלב הקורא. 

# data[].attributes.subject
אחרים יאמרו על כתיבתי שהיא יחודית, יוצאת דופן , פוגעת ומשאירה סימן בלב הקורא. 

# data[].attributes.body
שמי חי שושן. אני אוהב לכתוב בכל מקום שמאפשר לי כתיבה. אני את אוהב את הרעיון שמתגלה כמו בנס בראשי טרום הכתיבה, אני אוהב את הסדר שהכתיבה יוצרת מבליל המחשבות שבראשי, אני אוהב את המשחקי המילים את המנגינה והקצב. אני אוהב לכתוב אך בכתיבה תמיד יש מימד של קושי, של עול על כתפי. היא דורשת ממני מאמץ ולצאת מאזור הנוחות שלי. היא דורשת ממני להתעמת עם דברים שלא תמיד אני רוצה להתעמת איתם.
אני אוהב שירה, סיפורת, עיון או אפילו ברכה

# data[].attributes.body
בתור ילדה מאוד אהבתי לכתוב ואפילו כתבתי יומנים אישים במשך שנים. עם הזמן הרצון לכתוב דעך, וכיום אני כותבת רק כשצריך (עבודה, לימודים).

# data[].attributes.headline
יואל רוזנברג

# data[].attributes.subject
יואל רוזנברג

# data[].attributes.body
אני אוהב לכתוב בעיקר דברי הגות תורנית . כאשר אני כותב אני מרגיש חיבור לטקסט והארה פנימית של גילוי דבר חדש . אני לרוב כותב כאשר מתחדש לי דבר חדש שלא חשבתי עליו עד היום או במקרים שאני צריך להעביר שיעור בפני קהל.