# data[].attributes.headline
Консультація 

# data[].attributes.subject
Консультація 

# data[].attributes.body
Для отримання консультації заповніть реєстраційну форму

# data[].attributes.headline
Поради для батьків 1-4 класів

# data[].attributes.subject
Поради для батьків 1-4 класів

# data[].attributes.body
ВІД ЧОГО ЗАЛЕЖИТЬ УСПІХ ВИХОВАННЯ В СІМ’Ї!

1.Сприятливий мікроклімат у родині.

2.Спільна діяльність членів сім’ї.

3.Справедливий розподіл обов’язків, взаємодопомога та взаємопідтримка.

4.Спільний життєвий світогляд.

5.Оптимістичні настрої родини.

6.Особистий приклад батьків – головний метод родинного виховання (наслідування досвіду).

7.Шанування членів родини, повага до старших.

8. Бережливе ставлення до природи.

9.Активна участь дітей у сімейному житті.

10.Відсутність насилля в родині.

11.Збереження родинних традицій і звичаїв.

12.Відбір телепередач, інтернет-сайтів.

13.Любов до читання, створення родинної бібліотеки.

Організуйте для вашої дитини правильний розпорядок дня, дотримуйтеся його щодня; щоденний активний відпочинок на свіжому повітрі; навчальну годину, оберіть постійний час та повторюйте навчальний матеріал, читайте книжки;

Постійно говоріть із дитиною (контролюйте вимову та правильність побудови висловлювань);

Спостерігайте за поведінкою дитини, якщо у неї виникають труднощі, тоді допомагайте їх розв’язувати,  підтримуйте;

Заведіть влітку окремий зошит «Мої враження» та допомагайте дитині щоденно записувати 2-3 речення про сьогоднішній день;

Поважайте дитину як особистість;

Будьте послідовними у своїх вимогах;

Порівнюйте дитину в її динаміці,  якою вона була вчора, якою є сьогодні;

Довіряйте дитині. Дозвольте робити власні помилки, тоді дитина оволодіє вмінням їх самостійно виправляти;

Виявляйте свою любов до дитини, дайте  зрозуміти, що любитимете  її за будь-яких обставин.

Золоті заповіді батькам
1.Ніколи не кажіть, що у вас немає часу виховувати свою дитину, бо це означатиме: мені ніколи її любити.
2.Не сприймайте свою дитину як свою власність, не ростіть її для себе, не вимагайте від неї реалізації заданої вами життєвої програми і досягнення поставленої вами мети. Дайте їй право прожити власне життя.
3.Ніколі не навчайте тому,у чому самі не обізнані.
4.Учіть дитину самостійно приймати рішення і відповідати за них.
5.Довіряйте дитині. Дозвольте робити власні помилки, тоді дитина оволодіє вмінням їх самостійно виправляти.
6.Не соромтеся виявляти свою любов до дитини, дайте їй зрозуміти, що любитимете її за будь-яких обставин.
7.Ніколи не давайте дитині негативних оцінкових суджень(«ти поганий», «ти брехливий», «ти злий»), оцінювати треба лише вчинки.
8.Намагайтеся впливати на дитину проханням — це найефективніший спосіб давати їй інструкції.
9.Не ставтеся до дитини зневажливо.
10.Будьте послідовними у своїх вимогах.
11.Ніколи не порівнюйте свою дитину з іншими (друзями, однокласниками, сусідами), а порівнюйте лише з тим, якою вона була вчора і якою є сьогодні.

Рекомендації батькам учнів щодо підготовки домашніх завдань

1. Намагайтеся створити умови, які полегшують навчання дитини:

- побутові ( повноцінне харчування, режим, спокійний сон, затишна атмосфера, зручне місце для занять);

- емоційні ( демонструйте віру в дитину, не втрачайте надії на успіх, виявляйте терпіння, не ображайте в разі невдач);

- культурні (забезпечте дитину довідниками, словниками, посібниками, атласами, книгами зі шкільної програми; разом дивіться навчально-пізнавальні програми, обговорюйте побачене).

2. Слухайте свою дитину: нехай вона читає вголос, переказує те, що треба запам’ятати, перевіряйте знання за питаннями в підручнику.

3. Регулярно ознайомлюйтеся з розкладом уроків, факультативів, гуртків, додаткових занять для контролю й надання можливої допомоги.

4. Діліться з дітьми знаннями з галузі, в якій маєте успіх.

5. Пам’ятайте, що в центрі уваги батьків повинна бути не оцінка, а знання, навіть якщо ними не можна скористатися сьогодні. Тому думайте про майбутнє й пояснюйте дітям, де й коли ці знання стануть у пригоді.

6. Не залишайте без уваги вільний час дитини. Не порівнюйте її успіхи з успіхами інших.

8. Створюйте традиції й ритуали родини, які стимулюватимуть навчальну активність дітей. Використовуйте позитивний досвід ваших батьків і знайомих.

# data[].attributes.headline
Поради та рекомендації батькам 5-9 класів

# data[].attributes.subject
Поради та рекомендації батькам 5-9 класів

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Головні правила співіснування і спілкування з підлітком пояснює Марія Гончаренко, член Української спілки психотерапевтів, представник психоаналітично орієнтованої психотерапії, автор тренінгів для підлітків "Подолання".

1. Забудьте про виховання, подумайте про себе

Більшість батьків, які звертаються до психотерапевтів, роблять одну й ту саму помилку: вважають, що підліток - "поламана" дитина, яку потрібно "підправити", і вона буде, як раніше, милою і слухняною.

Зрозумійте, виховувати людину в цьому віці вже пізно. Вплинути - так, виховати - ні. Важливіше ужитися і домовитися про майбутнє, тому спробуйте відповісти на просте запитання: "А що потрібно вам самим? Якого життя поруч з підлітком ви хочете?"

Формально той, кому не виповнилося 18 років, - ще не дорослий. Однак людина поводиться як вередлива і безвідповідальна дитина, допоки її вважають дитиною.

Будуйте стосунки з підлітком так само, як з будь-яким родичем або сусідом. Наприклад, формулювання "Не хами! Ти ж був ввічливим хлопчиком. Не хочу, щоб ти виріс грубіяном" - неправильне. Так говорять з дитиною. А до дорослого варто звертатися: "Не грубіянь! Я не потерплю, щоб зі мною так розмовляли".

2. Не говоріть постійно про те, що відчуваєте

Не розраховуйте на модну техніку "Я-висловлювання", коли ви говорите про те, що відчуваєте у відповідь на чиїсь вчинки. Це прекрасно працює для дітей і дорослих. Але не для підлітків, у яких вдосталь власних переживань. Вони просто не почують.

Якщо тінейджер знаходиться на стадії знецінення дорослих, ви ризикуєте отримати таке: "Мені плювати, що ти там відчуваєш". Зачекайте років 10, тоді зможете розповісти синові чи доньці про все, що витерпіли. Бажано, з гумором.

А поки не варто говорити: "Ти не прийшов опівночі додому, а я місця собі не знаходила". Краще: "Ти приходиш пізно і не даєш мені спати. Мене це не влаштовує".

3. Не драматизуйте

Батьки підлітків нерідко самі схожі на підлітків: занадто схвильовані і все сприймають у чорно-білому кольорі. Емоційність тінейджерів заразлива.

У старшокласниці думки: "Мій ніс задовгий - я потвора". А в її мами: "Донька вважає себе потворою, значить, спробує наркотики або піде на суїцид".

Істерики, конфлікти, сміливі надії та розчарування - реалії підліткового життя. Їх переживали всі. А глобальні проблеми - швидше виняток з правил. Тому не драматизуйте. Якщо вже емоції переповнюють, підключайте розум і заспокоюйтеся так, як вмієте: від дихальних технік до крапель валеріани.

4. Не з'ясовуйте, хто головний

Люблячі батьки можуть наполягати на тому, що 16-річна людина - ще дитина. Але підсвідомість не обдуриш. Вона підказує, що на вашій території з'явився ще один дорослий. І якщо не член команди, то конкурент. Тож розгорнеться справжня битва за владу і ресурси. А вам здаватиметься, що ви виховуєте дитину.

У хід підуть дошкульні слова: "Це мій будинок, і ти будеш жити, як я сказав", "Тут немає нічого твого, все куплено на мої гроші" і "Права голосу не маєш, поки не почав заробляти". Однак подумайте, чи потрібна вам така "зброя" у цій боротьбі?

Якщо ви подарували приятелю на день народження телефон, ви ж не вимагаєте дивитися його фото і листування, бо смартфон куплений за ваші гроші? То чому ви вважаєте своєю власністю те, що подарували сину або доньці?

Відмова від конкуренції - це не відмова від керівництва. Батьки знаходяться нагорі сімейної ієрархії, оскільки беруть на себе відповідальність. І тому встановлюють правила. Але якщо ви постійно доводите це на словах (особливо забороненими прийомами) значить, щось пішло не так: головує дитина, або ви живете без правил.

5. Скеруйте жіночу конкуренцію в правильне русло

У матері й доньки часто домішується ще й жіноча конкуренція за звання "хто на світі всіх миліша". Донька виграє через вік і рідко хто з дорослих зізнається навіть собі, що заздрить молодості. Тому жінки витісняють ці почуття думками на кшталт "вона жахливо виглядає".

Якщо ви - мама, і вас дратує імідж дівчини-підлітка, добре подумайте: якби зустріли таку особу на вулиці, усміхнулися б чи нахмурилися? А в юності - як би поставилися до такої однокласниці?

Усвідомлена конкуренція може принести користь. Вона дозволить матері відсторонено оцінити доньку як жінку. Мудра мама допоможе перетворити мінуси на плюси. А плюси навчить подавати з гідністю. До того ж спроби дівчини-підлітка виглядати "крутіше" матері прийме з любов'ю і повагою.

Небезпечно зовсім уникати розмов про зовнішність. Якщо обмін жіночої інформацією у доньки з мамою не налагоджений, дівчина більше ризикує захворіти на анорексію або довести себе до нервових зривів, орієнтуючись на однолітків.

6. Будьте екскурсоводом по життю

Загрози і диктат не діють на підлітків. Вони намагаються зробити все навпаки. Найгірше рішення - образитися, відсторонитися і дозволити безконтрольно набивати шишки. Або, навпаки, потурати і намагатися заслужити дружбу тінейджера.

Уявіть, що ви екскурсовод, який розповідає, що де знаходиться і куди приводить. Попереджайте про наслідки, а не бурчіть. Діліться власним досвідом. Показуйте більше ситуацій та прикладів. Не повчайте, а пояснюйте свою точку зору. З вашого боку не має бути заборонених тем. Підліток повинен знати, що з вами можна говорити про все: евтаназію, аборти або долю вимираючих племен Амазонки.

Якщо вас щось турбує в житті підлітка, а той відмовляється про це говорити, не приставайте із запитаннями, а розкажіть історію. Але без теоретизування і нотацій. Наприклад, замість запитання "Як багато пива ти випиваєш?" розкажіть про вашого однокурсника, який зганьбився на побаченні через похмілля. Розповідайте, доки не почуєте: "Та зрозумів я вже натяки! Немає в мене проблем з алкоголем, заспокойся".

7. Говорити про секс і алкоголь - пізно

Сексуальна просвіта та бесіди про алкоголь і наркотики потрібні були раніше. Максимум у молодшому підлітковому віці. Тінейджеру взагалі не до розмов - його крають емоції і гормональні бурі. Уявіть, що у вас підскочив тиск або ви випили зайвого. У такому стані ви будете не думати, а діяти відповідно до ваших цінностей і рішень, які приймали раніше. Так і підліток проявить те ставлення до сексу і різних хімічних речовин, яке в нього склалося раніше.

Не встигли? Тоді говоріть вчинками, а не словами. Наприклад, дома має діяти заборона на куріння для всіх членів сім'ї. А якщо вживати алкоголь у вас прийнято лише на свята, то введіть санкції за порушення цього правила.

Однак ви маєте бути готові до розмов про новий досвід підлітка. Якщо він ділиться з вами сумнівами і невдачами, це ознака довіри.

8. Права додаються до відповідальності

Якщо підліток хоче розширення прав - це супер. Але разом з ними збільшується і зона відповідальності. Тобто якщо "дитинка" вимагає купити "іграшку" (гаджет чи щось інше) вартістю у вашу місячну зарплату, вона зобов'язана взяти участь у веденні сімейного бюджету і перейнятися витратами.

Забезпечувати себе повністю підліток поки не може, але він здатен, наприклад, не тільки підзаробляти на розваги, а й сплачувати частину комунальних послуг. А батьки мають виділити йому житловий простір і ставитися до заведеного там порядку (хай навіть безладу) так само шанобливо, як до території сусіда.

Якщо тінейджер не заробляє, він може вкладати свою працю. За певні роботи нагородою є сам результат, а покаранням - його відсутність. Наприклад, якщо син або дочка постійно забувають купити продукти, ви можете "забути" зготувати їжу.

Праця в жодному разі не має перетворитися на "рабські повинності". Підліток має право відмовитися або взяти на себе подвійне навантаження. Але і сім'я, відповідно, витрачає мінімум або максимум коштів на те, що хоче підліток. І все це без зайвих слів, докорів і умовлянь.

9. Використовуйте соцмережі

Соцмережі вам потрібні не для того, щоб відстежувати контакти підлітка і контролювати, що пише син або донька на своїй сторінці. Використовуйте їх за прямим призначенням: діліться інформацією, власною позицією, підтримуйте інтерес до себе.

Ваші діти можуть так і не дізнатися, що ви колись танцювали сальсу або знаєтеся на історії Середньовіччя. Найбільше вони знають про те, як ви їсте, прибираєте, дивитеся фільми і ходите до магазинів. То покажіть їм себе з іншого боку.

Дружити із сином або донькою - не найкраща ідея, адже в батьків інша місія. А ось стати френдом підлітка ви можете.

10. Дозвольте себе критикувати

Не прагніть бути ідеальними батьками: яким би щасливим не було дитинство, кожен клієнт психоаналітика пригадає чимало промахів тата і мами. Тож дайте підлітку покритикувати себе вдосталь, інакше він не зможе відокремитися від батьківських установок і почати самостійно мислити.

Однак відрізняйте критику від хамства. Нехай тінейджер каже, що хоче, але не грубить батькам. Вимагайте ввічливості, не бійтеся цим озлобити. Підліток навчиться критикувати в прийнятній формі, це допоможе в дорослому житті.

У цей період з'ясується, що все, що ви робили - не так, як треба, і навіть на шкоду. А самі ви безнадійно відстали від життя. Найголовніше - не впадайте в почуття провини. Правду про себе як про батька чи матір ви дізнаєтеся років через 10-20. А поки вимагайте конструктивних пропозицій, до звинувачень не дослухайтесь.

# data[].attributes.attachment_link.title
Як вижити поруч з підлітком: 10 порад психолога батькам - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Головні правила співіснування і спілкування з підлітком пояснює Марія Гончаренко, член Української спілки психотерапевтів, представник психоаналітично орієнтованої психотерапії, автор тренінгів для підлітків "Подолання". 1. Забудьте про виховання, подумайте про себе Більшість батьків, які звертаються до психотерапевтів, роблять одну й ту саму помилку: вважають, що підліток - "поламана" дитина, яку потрібно "підправити", і вона буде, як раніше, милою і слухняною.

# data[].attributes.headline
Цікаве разом з дітьми.

# data[].attributes.subject
Цікаве разом з дітьми.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Книга-мандрівка. Україна

# data[].attributes.attachment_link.title
«Книга-мандрівка. Україна». 1 сезон, всі серії

# data[].attributes.headline
Цікаво і разом з дитиною 

# data[].attributes.subject
Цікаво і разом з дитиною 

# data[].attributes.attachment_link.description
Educational and craft activities for kids and parents

# data[].attributes.attachment_link.title
LearningApps - interactive and multimedia learning blocks

# data[].attributes.attachment_link.description
LearningApps - interactive and multimedia learning blocks

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У рубриці "Батьківський Upgrade" цього разу пропонуємо бестселер "#Поганих дітей не буває! Дисципліна із задоволенням" Джанет Лансбері.

"#Поганих дітей не буває! Дисципліна із задоволенням" Джанет Лансбері.

Правила для дітей - це не заборони та обмеження, не зручність для батьків, не влада: "Ти маєш так робити, бо так я сказала, твоя мати!" І навіть не покарання та заохочення. Правила - це безпека та комфорт для дітей. Адже чіткі настанови не дають потрапити в жахливі ситуації, почати боятися всього на світі, але вони мають бути доволі розумними, щоб дитина відчувала смак певної свободи та довіряла батькам.

Як це зробити знає педагог, акторка та досвічена мама трьох дітей Джанет Лансбері. У її книзі - замість філософії виховання, як це буває в таких виданнях, конкретні практичні поради для різних ситуацій та приклади з її власного життя. Просто такий собі алгоритм зі встановлення правил у домі, де зростають діти 3-10 років (у підлітковому віці стосунки вже зовсім інші).

І в малюка, і в третьокласника фрази, які починаються з "не", викликають супротив, сум або інші негативні переживання. Поставте себе на місце дитини: наприклад, ви зайняті чимось захопливим (уявіть те, що вам подобається, наприклад, дивитеся цікаве кіно). Аж раптом вам кажуть, що треба його негайно вимкнути. Якими будуть ваші почуття? Немов свято скінчилося. Навіть якщо детально потім розкажуть, чим саме викликана така заборона. Ви хотіли дивитися кіно ще годину - і ось бажання залишилося, а задовольнити його нічим. І хай на наш дорослий погляд гратися в багнюці, малювати на стіні чи дивитися третю годину блоги про розпакування іграшок - це витрачання часу, дитина почуватиметься так, ніби її відірвали від вишуканого задоволення.

Рецепт простий: плануйте за дитину, щоб вона навчилася робити це потім сама. Наприклад, малюку замість "Не заважай мені розмовляти" варто сказати "Сідай на мої коліна, почекай 10 хвилин, доки я завершу розмову". І хай дитина ще не розуміє, що таке хвилини, це заспокоїть її. Ще приклади: "Візьми іграшкового кота. Його можна тягнути за хвостик, а нашому боляче, тому дай йому спокій", "Давай допоможу тобі прибрати проводи. Грати з ними заборонено, бо вони небезпечні", "Розкажи, що ти хочеш. Коли ти кричиш, я не розумію тебе".

Зображення: Pexels.com

Почніть з простого визнання фактів: "Тобі хочеться ще пограти на вулиці, але нам вже час додому". Так ви одразу покажете, що розумієте бажання дитини, її мету. Основні проблеми виникають тоді, коли сину чи доньці здається, що ви просто не розумієте, що вони роблять або просять, чи наскільки це привабливо для них.

Хай фраза здається кумедною, але вона спрацьовує: спочатку бажання, потім вже заборона. Якщо ваша дитина хоче щось додати до того, пояснити, ви повинні завжди давати таку можливість. Хай це буде на емоціях. Якщо вона кричить, попросіть говорити тихіше і розбірливіше, щоб ви могли зрозуміти. Усе це теж дає відчути, що її чують і розуміють. Говоріть чітко і спокійно про її бажання, які вам доводиться обмежувати: "Ти хотіла побігти через вулицю, але я тобі не дозволила", "Ти хочеш, щоб ми пішли з будинку тітки, але нам поки ще рано", "Тобі дуже подобається ходити по калюжі, але без гумових чобітків це неможливо".

Коли малюк зробить щось незвичне, нове для нього, скажіть: "Ух ти! Ось як ти тепер можеш! Ти молодець!" Оцініть нове досягнення, знахідку, красу ідеї. І тільки після цих фраз підкажіть, як зробити це безпечно або, якщо ідея досить небезпечна, підкажіть аналогічну. Наприклад: "Який гарний листочок ти знайшов! Але краще не тримай в руках, він трохи брудний", "Як високо ви залізли! Чудово! Але робіть це надалі на спортивному майданчику, тут небезпечно".

Зображення: Pexels.com

Так ви сприяєте тому, що здоровий дослідницький інстинкт вашої дитини отримує правильну, розумну реалізацію. Звісно, усі ми боїмося, що діти отримають травму, і перший порив - крикнути: "А ну злізайте!" Але якщо просто перешкоджати таким ініціативам, це гальмує стимул дитини до розвитку, не виховує ініціативність.

Якщо дитина вже замахується, щоб вдарити іншу, заборонити це словами або навіть схопити за руку треба вже. Але не варто щось забороняти, якщо малюк лише наближається до дивана з фломастерами в руках. Спостерігайте за тим, що відбувається. Реагуйте тільки тоді, коли є на що реагувати. Інакше ви не даєте змоги попрактикуватися в дотриманні правил та самостійному розв'язанні нескладних проблем. Можливо, дитина хоче постукати фломастерами по боковині дивана. Можливо, вони грають роль чарівних паличок. Можливо, дитина нещодавно засвоїла правило і сама скаже "Не можна тут малювати". І буде очікувати вашої похвали, яку, звісно, треба надати. Якщо ви реагуєте наперед, ви позбавляєте дитину і цього задоволення, і самостійності. Уявіть, що сьогодні ви вирішили не вживати спиртного в гостях, бо маєте вести машину. А ваша дружина чи чоловік постійно голосно повторює: "Тільки не пий!" Як ви почуватиметеся?

Деякі батьки вважають: якщо повторювати правила постійно, вони скоріше запам'ятаються. Не зовсім. Вони можуть бути знеціненими, стати шумовим фоном для дитини, яка перестане цікавитися, що ви там таке торочите.

Про неї ніхто не повинен знати - ані діти, ані чоловік/дружина. Вона може бути смішною чи дивною, адже має достукатися до внутрішньої дитячої частини у вашому серці. Можливо, вам допоможе техніка авторки? Не зірватися на крики, сварку та зайвий негатив їй допомагає те, що вона уявляє себе... супергероєм. Нібито на ній спеціальний захисний костюм, який неможливо пробити жодною, навіть найнечемнішою дією чи словом, скільки б діти не намагалися "стріляти".

Інколи їй навіть вдається відчути таке собі просвітлення. З поточної ситуації, в якій поведінка дітей викликає дратівливість, вона подумки бачить себе в майбутньому, і звідти з гордістю і радістю дивиться в минуле, тобто в сьогодні, коли вона - "мама-супергерой", що виявляє великодушність до неслухняних малюків. Це дає відчуття: я зробила все необхідне для створення найкращого варіанта майбутнього.

Вкладати в заборону забагато емоцій
Якщо малюк вдарив когось, а першачок взяв чужу річ у школі, нам починає здаватися, що всі довкола засуджують нас як поганих батьків. Усі негативні почуття ми спрямовуємо на дитину. Здається, якщо вона побачить, як нас жахає чи засмучує її вчинок, вона запам'ятає назавжди, що так не можна.

Ні, краще навпаки. Спокійно скажіть: "Я забороняю це робити". Якщо мама чи тато починають злитися або надто багато говорити про поганий вчинок своєї дитини ("Як тобі не соромно бити інших людей! Їм боляче! У нашій родині ніхто нікого ніколи не б'є. Це дуже негарно!"), він закарбовується у свідомості дитини як щось дуже значне, зловісне. Наче вона - злодій, з яким ледь можуть впоратися батьки. З'являються сумніви в тому, що вони тримають ситуацію під контролем.

Уявіть, що ви їдете через міст уночі, у непроглядній темряві. Якщо міст не оснащений відбійниками, ви будете їхати якомога повільніше, побоюючись занесення. Якщо паркан є, ви не відчуватимете зайвого занепокоєння і переїдете міст швидко і впевнено. Для дитини "обмежувачами" мають бути батьки.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Привчити дитину до правил без сліз: 5 ідей та одне батьківське табу

# data[].attributes.attachment_link.description
У рубриці "Батьківський Upgrade" цього разу пропонуємо бестселер "#Поганих дітей не буває! Дисципліна із задоволенням" Джанет Лансбері. "#Поганих дітей не буває! Дисципліна із задоволенням" Джанет Лансбері. Правила для дітей - це не заборони та обмеження, не зручність для батьків, не влада: "Ти маєш так робити, бо так я сказала, твоя мати!"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Особисті кордони - це те, що відокремлює нас від інших. Наша психологічна територія, цінності, правила спілкування з нами, що і кому ми дозволяємо робити з нами. Зазвичай основні пункти: хто і наскільки близько може підходити до людини фізично, за якими правилами можна користуватися її власністю, чиї поради та оцінки її цікавлять, хто і за яких умов з нею спілкується, а коли людина обирає усамітнення.

Людина може бути самотньою, бо не дуже вміє спілкуватися або ж прагне за своєю природою до усамітнення, але соцмережі все одно є в її житті. Створюється парадокс: навіть коли в особисті кордони людини ніхто не допущений, туди допущена величезна група знайомих, малознайомих, а інколи й геть сторонніх людей.

1. Вони створюють ілюзію уваги: кожен пост чи твіт може автоматично переглянути безліч людей.

2. Дають враження, що більше не буде самоти. У більш сконцентрованому вигляді це можна побачити на ще новій сфері - домашніх роботах. Жінка, яка втратила дитину і не хотіла нікого бачити, замкнулася, але коли їй надали робота у вигляді дитинчати тюленя, ожила. Здавалося, що він дивиться їй в очі, слухає, втішає. Але на цю історію можна поглянути по-різному. Робот допоміг людині, проте зрозуміло, що жінка отримала лише ілюзію спілкування та прив'язаності.

3. Соцмережі дарують можливість контролювати спілкування. Люди, особливо сучасні підлітки, на думку дослідниці, нехтують можливістю бесіди, а натомість пишуть. Чому? "Розмовляти доводиться в реальному часі, і ви не можете контролювати те, що ви передаєте. Повідомлення, електронна пошта, пости - усе це дозволяє нам бути такими, якими ми хочемо бути. Ми можемо редагувати, а це значить - можемо видаляти, ретушувати обличчя, голос, тіло". Студенти все частіше повідомляють, що їм не потрібні особисті зустрічі, листування цілком достатньо. Коли професор запитує, чому, вони зазвичай відповідають, що хочуть якомога краще сформулювати питання, щоб і вона могла відповісти якомога точніше. Вони хочуть, щоб зустрічалися їхні ідеальні версії. Але коли люди затинаються, вагаються або не знаходять слів, вони розкриваються один перед одним.

4. Соцмережі спонукають діяти. Хоча за цими вчинками стоїть усього лише нарцистична потреба бути побаченим. Раніше люди ділилися враженнями у соцмережах. Нині вони шукають вражень, щоб було чим похизуватися у соцмережах. Це підтримує в них дух суперництва, не дає залишатися у "зоні комфорту".

Більшість школярів у соцмережах починають з пошуку інформації та порад. Проте контент, який вони запитують та розміщають на сторінках, залежить від емоційних, а не інтелектуальних потреб. Люди прагнуть спілкування, а їхні дії скеровують групові норми. Вплив соціуму в соцмережах більш яскраво виражений, ніж у повсякденному житті. Якщо говорити про лідерів впливу, підлітки орієнтуються на однолітків і тих, хто незначно старший за віком, а не на дорослих зірок, музикантів, політиків, спортсменів тощо.

Що таке колективне встановлення кордонів особистості у фільмі яскраво демонструє епізод, коли в офісі більшість співробітників вирішують не спілкуватися з офіціантом та штучно знижуть його рейтинг. Решта змушена підкоритися, бо спілкування з небажаною людиною впливає на їхній імідж. А сталося все через те, що офіціант розлучився, і група обрала, кого підтримує з пари. Тобто колеги через соцмережі втручаються в приватне життя, оцінюють його, вирішують, із ким і як спілкуватися.

Протистояти цим негативним тенденціям, на думку вчених, може критичне мислення, цінність живого спілкування та самоусвідомлення. Привчати до цього дітей мають батьки, доки вони не почали орієнтуватися виключно на поради із соцмереж.

Пов'язані теги

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Чому підлітки спілкуються онлайн, а не наживо? - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Особисті кордони - це те, що відокремлює нас від інших. Наша психологічна територія, цінності, правила спілкування з нами, що і кому ми дозволяємо робити з нами. Зазвичай основні пункти: хто і наскільки близько може підходити до людини фізично, за якими правилами можна користуватися її власністю, чиї поради та оцінки її цікавлять, хто і за яких умов з нею спілкується, а коли людина обирає усамітнення.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Українські діти нерідко перевіряють на собі жахливі тренди із соцмережі TikTok. Що можуть зробити батьки, щоб убезпечити дітей? У День захисту дітей IT-спеціаліст радить прості та дієві кроки онлайн-безпеки.

Батьки хапаються за голову і терміново видаляють застосунок TikTok із гаджетів дітей. Але в епоху цифрових технологій місія батьків - аж ніяк не забороняти джерела потенційної небезпеки, адже із часом їх з'явиться ще більше. Місія №1 - навчити дітей і підлітків безпечного поводження в інтернеті. Статистика каже, що лише 14% батьків знають, чим їхні чада зайняті у всесвітній павутині. Звідси ще один тренд: чверть батьків в Україні перевіряють гаджети дітей. Але, знову-таки, цей метод не дає жодних гарантій, що ваші син чи донька не нагуглять щось заборонене чи не стануть глядачами небезпечної групи в соцмережі.

IT-спеціаліст "Освіторії" Богдан Грицеляк розповідає, як убезпечити перебування дитини у віртуальному світі, та ділиться корисними застосунками, які стануть важливим інструментом розумного контролю. Важливо: перед установленням застосунків ви маєте все обговорити з дитиною, щоб вона і надалі залишалася вашим другом і не боялася задушливої опіки, як дівчинка із серіалу "Чорне дзеркало" (епізод "Архангел").

У гаджетах Apple (iPhone, iPad) є вбудована функція в параметрах під назвою "Екранний час". Цей інструмент дає змогу отримувати щотижневі звіти про використання гаджета, встановлювати ліміти на використання програм та відвертого контенту.

В інших гаджетах на базі Android ці функції виконує Google Family Link (про нього ми поговоримо нижче), Kroha, Screen Time.

Важливий нюанс: під час увімкнення потрібного інструмента гаджет запитає: "Це ваш пристрій чи дитини?" Якщо гаджет належить дитині - майте на увазі, що треба буде створити "дитячий" обліковий запис, який відрізнятиметься від вашого (акаунт налаштовуєте в Аpple ID чи в PlayMarket).

Для дітей молодшого віку будуть помічні так звані програми-трекери. Серед наявних - KidControl, Kids Tracker.

Після встановлення програма дозволить створення геозон "Дім" чи "Школа", і ви щоразу будете отримувати сповіщення на свій гаджет після прибуття дитини до місця призначення.

Безкоштовно можна налаштувати історію переміщень за сьогодні та вчора, а також можливість виявляти місце перебування дитини із вимкненим GPS. Якщо на телефоні дитини сяде батарея, програма надішле вам повідомлення.

Для старших дітей налаштуйте обліковий запис у Google в розділі "Карти й обліковий запис Google дитини". Там є чимало корисних опцій. Наприклад, якщо ваша дитина віком до 13 років і ви керуєте її обліковим записом у Family Link, то ваше чадо аж ніяк не зможе за допомогою Google-карт показувати своє місцеперебування в реальному часі будь-кому сторонньому - ані друзям, ані новим знайомим із соцмереж. Цю інформацію бачитимуть тільки батьки.

У гаджетах Apple (iPhone, iPad) є вбудована функція в параметрах - "Екранний час". Ви можете обрати налаштування до дрібниць за цим посиланням.

Щоб налаштувати "Батьківський контроль" на пристроях Android, зробіть наступні кроки.

Відкриваєте додаток Play Маркет Google Play на пристрої, на якому збираєтесь встановити батьківський контроль. Клікніть на значок "Меню", потім на "Налаштування" та нарешті на "Батьківський контроль" (БК). Увімкніть БК та створіть пін-код. Без його знання ніхто не зможе змінити налаштування в БК. Готово! Тепер вам залишається обрати тип контенту, який хочете відфільтрувати - наприклад, "Додатки та ігри". Там же виставляєте обмеження: для перегляду, завантаження застосунків і онлайн-покупок.

1. Домовтесь із дитиною, що вона буде використовувати єдиний браузер та єдиний сайт для пошуку. Це має бути ваше спільне правило, яке необхідне для налаштування "родинного режиму" - Family Link. Про правила налаштування розкажемо на прикладі браузера Chrome.

2. Після відкриття додатка Family Link ви маєте обрати профіль дитини. Потім знайдіть вкладку "Налаштуваня", а в ній - "Керувати налаштуваннями" і далі - "Фільтри в Google Chrome".

3. Тепер ви можете налаштувати доступ до сайтів для дитини. Варто обрати параметр "Блокувати сайти для дорослих" - він хоч і недосконало, але вправно блокує сайти з контентом сексуального та насильницького характеру.

4. Не обмежуйтесь загальними налаштуваннями й витратіть трохи часу, щоб заблокувати певні "некорисні" для вашої дитини сайти в ручному режимі. Для цього оберіть "Керувати сайтами" та введіть назву сайту, доступ до якого потенційно шкідливий для сина чи доньки.

5. Переймаєтесь безпекою свого ще зовсім малюка в інтернеті? Тоді можна на певний час скористатися найрадикальнішим варіантом: обрати опцію в меню "Дозволити лише певні сайти". Відтепер дитина зможе відвідувати в інтернеті тільки ті ресурси, які ви введете вручну.

Порада від Google Chrome: на сторінці families.google.com виберіть профіль своєї дитини та керуйте ним в її інтересах.

Батьки бідкаються: "Моя дитина цілісінький день проводить у гаджеті". Ви в змозі вплинути на це, не відбираючи сам гаджет, а пояснивши малечі "правила гри".

Отож, ми знову повертаємося до налаштувань гаджета вашої дитини, де нам потрібно обрати функцію "Екранний час". У гаджетах Apple (iPhone, iPad) є вбудована функція в параметрах - "Екранний час". В інших гаджетах на базі Android ви маєте відкрити Google Family Link та знайти відповідний розділ. Або також зайти в "Налаштування" та обрати опцію "Використання приладу". Тут ви зможете обрати, скільки годин на день ваші діти зможуть використовувати гаджет: хочете - три години, а хочете - чотири чи одна.

Також щотижня ви будете отримувати звіт про використання гаджета дитиною та зможете встановити ліміт на використання тих чи тих програм, якщо вам потрібно обмежити час "просиджування" чада в TikTok чи Instagram.

Перерва. Встановлюється проміжок часу, протягом якого дитина може користуватися пристроєм без перерви. Є можливість виставлення годин у межах кожного дня тижня. Під час перерви будуть доступні виклики та тільки дозволені програми.

Ліміти програм. Можна обрати програму для заборони чи категорію програм (наприклад, ігри, спілкування) або сайтів. Після вибору встановлюється час дозволеного використання того чи того в межах днів тижня.

Ліміти спілкування. Це дозвіл на спілкування через мобільний зв'язок у межах екранного часу та перерви.

Завжди дозволено. Це перелік програм, які будуть доступні під час перерви (час, коли дитина не може в повному обсязі користуватися пристроєм).

Контент та приватність. Мова про дозвіл або заборону на встановлення та видалення програм, обмеження контенту. Щодо приватності - йдеться про використання служб геолокації, поширення місця розташування.

Функціонал iOS дещо простіший для використання налаштувань безпеки. Гаджети Android "вміють" усе те саме, але вам потрібно буде встановлювати додаткові програми для регулювання доступів до додатків та всього іншого. Найпоширеніші та з хорошим рейтингом - Google Family Link, Kroha, Screen Time.

Користуйтеся "Сімейним доступом"
Сімейний доступ можна використовувати як для системи iOS, так і для Android. Це дуже корисна штука, яка дозволить усім членам родини спільно користуватися застосунками, купувати щось в інтернеті, створювати спільні медіатеки з фільмами, документами, музикою, електронними книгами. Користувачів до "сімейного доступу" додаватиме адміністратор - мама чи тато, наприклад. Доступ для всієї сім'ї дасть змогу зекономити кошти та зручно керувати підписками.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Юрченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Без небезпечних флешмобів в ТікТок: контролюємо безпеку дітей онлайн

# data[].attributes.attachment_link.description
Українські діти нерідко перевіряють на собі жахливі тренди із соцмережі TikTok. Що можуть зробити батьки, щоб убезпечити дітей? У День захисту дітей IT-спеціаліст радить прості та дієві кроки онлайн-безпеки. Батьки хапаються за голову і терміново видаляють застосунок TikTok із гаджетів дітей.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Що вважати фантазуванням, а що - введенням в оману? У якому віці це норма, а в якому - вже ні? Чи треба доводити, що сказане не є правдою, руйнувати фантазії? Соромити? А раптом дитина і надалі плутатиметься в тому, що було, а що вигадка? Про це та інше розповідає психоаналітик Марія Гончаренко.

У 5-7 років гра з реальними предметами, так би мовити, іде всередину, заміщується уявними образами, з якими дитина щось робить, ми кажемо, що вона фантазує. Фантазії - це така собі гра з уявними іграшками. У більш ранні роки вона може супроводжувати предметну гру, але тут стає основною розвагою. Мріяти, ставити цілі, планувати день наперед - усе це дії з уявними образами. Не кажучи вже про будь-яку творчість! Тож це важливе вміння. І дитина, яка щойно набуває його, надто захоплена процесом, аби розділяти образну діяльність на спогади та вигадки. Малюк, який вранці вигадав у всіх подробицях динозавра та уявив свої пригоди разом з ним, просто не розуміє, чому ці спогади про ранок - це фантазія, а про дитсадок, де він був у цей час, - правда. За кілька років уява буде добре розвинена, фантазування стане звичною справою, і тоді дитина сама зрозуміє її особливості. І буде сама легко казати: "Це я не насправді". Треба, щоб це розуміння визріло само, це ознака креативної особистості. Тож не можна сварити чи соромити, розвінчувати фантазії.

via GIPHY

Цій дитині властива дещиця інфантильності. Вона ніби дорослішає повільніше за інших: ідеться, звісно, саме про емоції та вольові якості. До того ж їй подобається бути малюком, здається, що саме це - найкращий спосіб отримати більше любові батьків та уваги дорослих. Такий школяр може удавати, що не вміє те, чого давно навчився, та просити допомоги, може вживати дитячу лексику на кшталт "ням-ням", "топ-топ". Критичне мислення, розвиток логіки зазвичай даються важко, якими б не були загальний інтелект та обізнаність. Сильна сторона - образне мислення. Коли дитина у захваті розповідає про щось, вона перескакує з одного на інше, забуває, що хотіла сказати, плутає причини та наслідки.

via GIPHY

Якщо дитину соромлять, знецінюють її почуття, кажуть, що треба постійно стримуватися, що причина не варта шквалу емоцій, вона починає домальовувати у своїй уяві те, що виправдовує її у власних очах. Приміром, плаче не через те, що шкода бездомне кошеня, а тому що знайшла раненого гуманоїда, і той помер. Такі хлопчики та дівчатка мають велику здатність до самонавіювання, тож можуть досить довго вірити в те, що вигадали.

via GIPHY

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Як батькам розпізнати дитячі фантазії та неправду - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Що вважати фантазуванням, а що - введенням в оману? У якому віці це норма, а в якому - вже ні? Чи треба доводити, що сказане не є правдою, руйнувати фантазії? Соромити? А раптом дитина і надалі плутатиметься в тому, що було, а що вигадка? Про це та інше розповідає психоаналітик Марія Гончаренко.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фото: Unsplash

Необізнаність батьків може проявлятись у несприйнятті деяких фізіологічних процесів. Наприклад, мама і тато примушують дитину лягати о 21-й. Відповідно підліток каже, що не хоче спати о такій порі. Батьки вирішують, що дитина просто обманює, але насправді у підлітковому віці зменшується потреба в годинах сну. І це нормально, що дитина лягатиме о 23-й. Бо діти все одно знайдуть вихід та вчинять так, як їм хочеться. Врешті можна просто вкритися ковдрою і грати в ігри на планшеті чи листуватися в соцмережах.

Емоційний стан дитини в перехідному віці сильно змінюється, це має гормональні причини. А також зовнішній вплив, наприклад, відповідальність за вибір майбутньої професії. Тут проблема може бути в тому, що під час конфліктних ситуацій батьки не розмовляють з дитиною. Часто вони спершу розв'язують проблему, а вже тоді дізнаються, які в сина чи доньки емоції з цього приводу. Також дітей не навчають емоційної грамотності. А є дуже простий спосіб впоратися з емоціями: потрібно ввічливо сказати про те, що зараз відчуваєш. Бо коли ти не говориш іншим про свої емоції, вони автоматично вважають, що тебе все влаштовує. Також, коли людина говорить про свої почуття, вмикається частина мозку, яка відповідає за емоційну частину. У такому разі афект буде врегульований вже на перших етапах. Чудово, якщо дитина скаже "мене ображає, коли ти так говориш" або "мені сумно, що ти такої думки про мене". Важливо не переходити на особистості, а говорити лише про власні відчуття. Навчайте цього своїх дітей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Олена Коваль

# data[].attributes.attachment_link.title
Підлітки: інструкція зі спілкування для батьків

# data[].attributes.attachment_link.description
Необізнаність батьків може проявлятись у несприйнятті деяких фізіологічних процесів. Наприклад, мама і тато примушують дитину лягати о 21-й. Відповідно підліток каже, що не хоче спати о такій порі. Батьки вирішують, що дитина просто обманює, але насправді у підлітковому віці зменшується потреба в годинах сну. І це нормально, що дитина лягатиме о 23-й.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Нині чимало батьків кажуть, що діти нарешті полюбили уроки, рвуться до школи, до друзів, до галасливих перерв. А що робити, якщо син чи донька не бажають повертатися після локдауну до класу, сумують, скаржаться? Якщо запитують, чому не можна завжди вчитися дистанційно або самостійно? Що треба з'ясувати, перш ніж погоджуватися, радить психолог Олена Шамрай.

"Може, хай завжди буде карантин?", - так питають деякі хлопці та дівчата після затишних днів удома. А батьки дивуються: хіба не набридло сидіти разом 24 години? І хай би це був сором'язливий першачок, який не відходить від мами. Але так може сказати і п'ятикласник, і учень випускного класу.

Є діти, для яких офлайн - це нудна дорога по морозу та в напівтемряві до школи та назад замість якихось приємних занять. Це згаяний час, роздратування через відповіді інших учнів: або тому, що всі їм видаються такими розумниками, а вони губляться, або, навпаки, бо вони вже все зрозуміли, зробили, прочитали, а однолітки роблять все повільно та говорять, здається, казна-що.

Вміння орієнтуватися в гаджетах потрібне сучасній дитині. Але, трапляється, хлопчик чи дівчинка мріють, аби все життя перемістилося у віртуальну дійсність. Відриватися від планшета, смартфона чи ноутбука взагалі не хочеться. Реальність здається нудною, дратує. Зазвичай це буває з дітьми, яким дозволяють безконтрольно грати в комп'ютерні ігри чи зависати в соцмережах. Тоді дистанційка сприймається теж майже як чергова гра. У цьому немає нічого поганого, особливо якщо дитина ще в початковій школі. Але добре було б, щоб і спілкування, прогулянки, спорт, шкільне життя теж цікавили.

До слова, саме на карантині деякі родини не слідкують за тим, скільки часу дитина проводить з гаджетом. Якщо проблема у двотижневому зриві, тоді просто виправляйте ситуацію. Доведеться витратити на дитину значно більше часу, ніж зазвичай. Запропонуйте відпочинок на свіжому повітрі, пройдіть спільну майстерку, займіться хобі разом з дитиною чи знайдіть якісь інші радощі в реалі. Гаджети тимчасово обмежте, але якась розвивальна онлайн-гра чи віртуальна екскурсія (теж разом) необхідні, аби перехід не був різким.

Найтиповіша причина в початковій школі. Більшість маленьких учнів, доки ще не ставлять оцінок, упевнені, що будуть відмінниками. Перший негативний досвід, звісно, розчаровує. Особливо якщо вчитель поводиться "по-старому", непрофесійно: дорікає невдачами, соромить при інших. Але це стрес, з яким дитина дасть раду. Справжній страх, аж до небажання ходити до школи, розвивається лише якщо за так звані погані оцінки сварять або карають вдома. Особливо важко, якщо батьки не займаються з дитиною, вона не може отримати допомогу, якщо чогось не розуміє. Або ж тато чи мама сидять до першої ночі над домашніми завданнями у 3-4-х класах, при цьому так нервують та критикують, що і ці заняття викликають побоювання.

Знизити вимоги до дитини, орієнтувати її на компетенції, а не оцінки, допомогти розібратися з прогалинами у знаннях - і маленький школяр із задоволенням бігтиме до школи.

Найгірший випадок - якщо в класі булінг. І не лише жертва знущань, а інколи й свідок, якого не чіпають, але який не знає, що робити, не хоче йти на заняття. Бо бачити, як на твоїх очах когось ображають, і почуватися безсилим - теж важке переживання. Така дитина на питання батьків, чи не посварилася з ким, бува, чесно відповідає, що ні. Тож прямих питань буде не досить. Зрозуміти ситуацію можна, якщо терпляче та доброзичливо розпитати, як спілкуються діти на перерві, кого в класі бояться (чи немає таких), з ким хочуть і з ким не хочуть грати та чому, як жартують одне над одним, на що інші діти ображаються.

У кожному класі є свої зірки, з якими всі хочуть товаришувати, та одинаки, з якими мало хто спілкується. Якщо так сталося через те, що дитина - інтроверт, втомлюється від спілкування, полюбляє усамітнення, тоді все добре. Але якщо проблема в невмінні спілкуватися, це може бути щоденним стресом. Хлопчик чи дівчинка думають, чому ж обирають для гри та розмов інших, що зі мною не так. Поступово розвиваються комплекси. Чому це може статися? Якщо дитина не є жертвою булінгу, тоді зазвичай справа в низькій емпатії, невмінні правильно трактувати невербальні (безсловесні) сигнали, розрізняти чужі почуття. Усе це поправно: комунікативну компетентність можна розвинути, треба лише батькам приділити цьому час та увагу. Є чимало способів розвинути емоційний інтелект.

Батьки і школа - не вороги: правила для мирної співпраці

Оцінки неефективні: 10 принципів освіти від Ілона Маска

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Аліна Мірошнікова

# data[].attributes.attachment_link.title
Як безболісно повернути дитину до школи після локдауну - освітній блог | "Освіторія"

# data[].attributes.attachment_link.description
Нині чимало батьків кажуть, що діти нарешті полюбили уроки, рвуться до школи, до друзів, до галасливих перерв. А що робити, якщо син чи донька не бажають повертатися після локдауну до класу, сумують, скаржаться? Якщо запитують, чому не можна завжди вчитися дистанційно або самостійно? Що треба з'ясувати, перш ніж погоджуватися, радить психолог Олена Шамрай.

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради психолога: Дистанційне навчання на карантині

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Що об`єднує всіх злочинців? "Підозрілий" вигляд? "Зухвала" посмішка? "Хтивий" погляд? ...
Насправді, єдине, що об`єднує їх - це скоєння злочину.
Неможливо намалювати дитині "портрет" злочинця і наказати уникати саме таких людей. Але можливо навчити її правилам, які допоможуть їй захистити себе.
Більшість злочинців не починають з активного нападу. Вони "готують" жертву до злочину поступово. Така підготовка включає в себе переконливу і маніпулятивну тактику, щоб завоювати довіру дитини, а іноді і його опікуна.
Деякі злочинці можуть місяцями вибудовувати такі довірливі стосунки.
За статистикою, у 80% випадках, злочинцями стають знайомі дитини - батько, дядько, брат, мати, тітка, сусід, вчитель або тренер.
Така злочинність організована занадто добре. На форумах та в особистих переписках злочинці обмінюються порадами - як обрати дитину, з чого почати знайомство, як не привертати увагу.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ознаки сексуального насильства

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
безпека дітей

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ознаки насильника

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
знати батькам

# data[].attributes.attachment_link.title
Що таке сексуальне насильство над дитиною?

# data[].attributes.attachment_link.description
Що об`єднує всіх злочинців? "Підозрілий" вигляд? "Зухвала" посмішка? "Хтивий" погляд? ... Насправді, єдине, що об`єднує їх - це скоєння злочину. Неможливо намалювати дитині "портрет" злочинця і наказати уникати саме таких людей. Але можливо навчити її правилам, які допоможуть їй захистити себе. Більшість злочинців не починають з активного нападу.

# data[].attributes.headline
Батьківство в цифрову епоху

# data[].attributes.subject
Батьківство в цифрову епоху

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Батьківство у ХХІ столітті - складне завдання навіть у найкращі часи. Сьогодні діти ростуть у швидкозмінну цифрову епоху та в новому світі, коли батьки можуть не мати достатньо механізмів контролю або взагалі не встигати за інноваціями.

Елізабет Міловідов, докторка права, підготувала цю брошуру для батьків з практичними поарадами щодо захисту дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства в Інтернеті. Докторка Міловідов є консультанткою з питань безпеки в Інтернеті з більш ніж 20-річним досвідом роботи професоркою права й дитячою правозахисницею. Її місія - розширити права та можливості батьків і дітей у сфері Інтернету, технологій і соціальних мереж. Вона є засновницею вебсайту DigitalParentingCoach.com.

У брошурі міститься огляд таких тем:

Захист дітей в Інтернеті

Сексуальний шантаж дітей в Інтернеті

Створені власноруч зображення та матеріали сексуального характеру за участю дітей (секстинг)

Сексчатинг та грумінг (зваблення дітей в мережі)

Порно-помста

Матеріал підготовлено в межах проєкту Ради Європи "Розбудова Європи для дітей та з дітьми".
Завантажити посібник
_____________________________________________________
Інші статті за темою:

# data[].attributes.attachment_link.title
Батьківство в цифрову епоху

# data[].attributes.attachment_link.description
Батьківство у ХХІ столітті - складне завдання навіть у найкращі часи. Сьогодні діти ростуть у швидкозмінну цифрову епоху та в новому світі, коли батьки можуть не мати достатньо механізмів контролю або взагалі не встигати за інноваціями. Елізабет Міловідов, докторка права, підготувала цю брошуру для батьків з практичними поарадами щодо захисту дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства в Інтернеті.