# data[].attributes.headline
Мій прадідусь Жученк

# data[].attributes.body
Мій прадідусь Жученко Григорій Степанович (на фото зліва) мобілізований у перші місяці війни 1941 року. Загинув у 1943 році. Його рідний брат Жученко Федір Степанович (другий ліворуч) повернувся живим.

# data[].attributes.headline
Прапрадідусь Чорняєва Кирила (3 кл.)- Замула Григорій Максимович.

# data[].attributes.subject
Прапрадідусь Чорняєва Кирила (3 кл.)- Замула Григорій Максимович.

# data[].attributes.body
34-річним пішов на фронт.Воював з 1941 по 1945 р.Дійшов до м.Берлін.
Повернувся в рідне с. Соколова Балка з бойовими нагородами,орденами та медалями.

# data[].attributes.headline
Історія родини Борути. 

# data[].attributes.subject
Історія родини Борути. 

# data[].attributes.body
Тато учениці 2 кл. Остапенко Вікторії -  Борута Богдан Вікторович- учасник сучасної війни на Сході України.
Під час початку російської агресії проти України, не став осторонь цих подій, а вирішив піти на захист своєї держави і у 2014 підписав контракт із Збройними Силами України.
З 2017 по 2018 рік , та з 2019 по 2020  знаходився в зоні АТО.Пройшов    «гарячі» точки українського Донбасу, повернувся до Полтави.
На даний час проходить контрактну службу у рідному місті, будучи на поготові , в разі потеби, знову захищати територіальну цілісність і суверенітет України.

# data[].attributes.headline
Костюк Микола Михайлович(1923 - 1983) - прадідусь Нужної Маші (1 клас)

# data[].attributes.subject
Костюк Микола Михайлович(1923 - 1983) - прадідусь Нужної Маші (1 клас)

# data[].attributes.body
(Зі спогадів   Костюка Олександра Миколайовича про свого батька)

Народився батько  в  с. Доросині Рожищанського р-ну Волинської області в сім’ї селянина. Після визволення Волині від фашистів був призваний до Радянської Армії, служив в піхоті. Брав участь у звільненні Білорусії, Прибалтики. У 1945 році був поранений і відправлений у госпіталь (м. Ульяновськ), там і зустрів звістку  про перемогу.

Після одужання повертався додому. Від  залізничної станції до села лісом близько 10км. Коли  батько повертався, на нього напали, побили і відібрали всі документи (нагороди, посвідчення, довідки).  Пізніше довелося навіть провести декілька днів у тюрмі, поки не встановили особу.

Лише через 15 років поновили нагородні документи. А допоміг батькові учитель історії місцевої школи Василь Федотович Бойко. Він написав в архів військово-медичних документів (м. Ленінград), а вже звідти надійшли дублікати.

Всього у батька було 12 нагород, серед них медалі «За звільнення Мінська», «За звільнення Варшави», «За перемогу над Німеччиною».

Батько пригадував такий випадок: «Одного разу на передовій потрібно було набрати води. Неподалік біля горбка знаходився колодязь «журавель». Я поліз туди. Аж тут німець повзе з протилежного боку теж по воду. Я з карабіном, він – з автоматом. Німець показує, щоб я набирав, а я – щоб німець. Ми дивилися,дивилися один на одного , а потім понабирали води та й розійшлись».

А ось ще один випадок . Батькові довелося похоронити на війні свого двоюрідного брата. Служили вони поряд, визволяли Польщу. В бою брата поранило в живіт, батько на руках приніс його в медсанбат, а сам пішов на завдання. А коли повернувся, брат помер.  Батько викопав могилу на краю села, поставив хрест, підписав.

Лише в 60-х роках  рідні з допомогою Червоного Хреста  змогли відвідати могилу сина.
(на фото Костюк М.М. (перший ліворуч) разом з сім’єю)

# data[].attributes.body
Іван Лукич народився у с. Ковалі Чорнухинського району. Працював у колгоспі трактористом.

У 1939 році був призваний до армії. Служив в Ленінградській області.

Під час війни захищав Ленінград, пережив блокаду. Дід був шофером, перевозив вантажі через Ладозьке озеро. За це був нагороджений орденом Великої Вітчизняної війни та медаллю «За відвагу».

Пізніше діда переводять в танковий полк, який брав участь у битві за Сталінград. Тут дід отримав другу контузію. Після цього його комісували і направили в військове училище інструктором по керуванню танками. Нагороджений медаллю «За звільнення Сталінграда».  В училищі і зустрів перемогу.

У 1946 році повернувся з війни і працював

у місцевому колгоспі трактористом, комбайнером,

ковалем.Дід не любив згадувати про війну, у розмові

уникав цієї теми.

# data[].attributes.headline
Спогади про прадіда&

# data[].attributes.body
Спогади про прадіда  Перькової Юлії ( учениці 2 класу) та Перькової Світлани ( учениці 8 класу)

# data[].attributes.headline
Історія родини Баранових.

# data[].attributes.subject
Історія родини Баранових.

# data[].attributes.body
Його двоюрідний дядя Шапошніков Борис Михайлович був призначений Маршалом  Радянського Союзу,його називали "мозком армії" ,до дня Перемоги не дожив 2 місяці.

# data[].attributes.headline
Історія  родини Баранових.

# data[].attributes.subject
Історія  родини Баранових.

# data[].attributes.body
Прадідусь Жені ( 1 кл.), Вані (2 клас), Наді ( 5 клас ), Петра ( 7 клас), Павла ( 10 клас )- Шапошніков Яків Семенович уродженець Саратовської обл.Був призваний на війну з 3 -го курсу танкового училища, був учасником Курської битви,10 км ніс на собі пораненого товариша, врятувавши йому життя.
Став учасником визволення Полтави,Угорщини. Двічі кавалер ордена Червоної Зірки, ордена Богдана Хмельницького. Після війни повернувся до Полтави, де і прожив усе життя.

# data[].attributes.headline
Прадідусь та прапрад

# data[].attributes.body
Прадідусь та прапрадідусь Кириленко Ярослава (6кл) та Єременко В'ячеслава (2л)
Кедрук Йосип Петрович (1905-1984)
Кедрук Євген Йосипович (1927-2017)

# data[].attributes.headline
"Ними пишається Абазівка."

# data[].attributes.subject
"Ними пишається Абазівка."

# data[].attributes.body
В цій збірці зібрані біографічні відомості про учасників АТО села Абазівки.
Ці «воїни світла» поділяться своїми думками та емоціями, які
переживали під час служби та захисту своєї держави.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Абазівська загальноосвітня школа

# data[].attributes.attachment_link.title
збірка_ними пишається Абазівка.pdf

# data[].attributes.headline
Історія моєї родини. 

# data[].attributes.subject
Історія моєї родини. 

# data[].attributes.body
На фото зображені рідні дядьки-Слюсаренко Олексій Микитович та Слюсаренко Микола Микитович.Коли Радянська Армія визволяла Новосанжарський район, хлопці приєдналися до її лав. Будучи неповнолітнім,менший брат Микола приписав собі роки, для того, щоб разом зі своїм старшим  братом визволяти рідний край від німецько-фашиських загарбників. Хлопці загинули під час  бойових дій при підступі до Дніпра. Пишаюся своїми дядьками, які подарували нам мирне життя.

# data[].attributes.headline
Прадідусь Рубан Мирослави (2 клас) - Сердюк Григорій Михайлович (1920-2000) з с.Малі Липняги Семенівського району Полтавської обл .

# data[].attributes.subject
Прадідусь Рубан Мирослави (2 клас) - Сердюк Григорій Михайлович (1920-2000) з с.Малі Липняги Семенівського району Полтавської обл .

# data[].attributes.body
Відслужив хлопець в армії 4 роки в Білорусії і мав демобілізуватися 22 червня 1941 року. Але війна відтягла  цю подію ще на 4 роки. Воював в артилерії Білоруського фронту. За виявлену відвагу в бою нагороджений орденом слави 2 ступеня та червоною зіркою. Його подвиг занесений в книгу «Подвиг народу» про Велику Вітчизняну війну. Був контужений в Німеччині, вилікувався і дослужив. Повернувся в рідне село ( пішов з дому у 17 років, а прийшов у 25), створив сім'ю, працював бригадиром. Розумний, скромний, трудолюбивий наш любимий прадідусь, дідусь, тато. Вічна пам'ять...

# data[].attributes.headline
Від дідуся приходили

# data[].attributes.body
Від дідуся приходили листи (всього їх було три), але бабуся не могла дати відповідь, бо не було постійної адреси. Пізніше прийшло повідомлення, що дідусь пропав безвісти.
Останній лист із фронту ( 17 липня 1941року)

# data[].attributes.headline
Артюх Марко Іванович

# data[].attributes.subject
Артюх Марко Іванович

# data[].attributes.body
Це мій дідусь.  У перші дні війни пішов на фронт.

# data[].attributes.body
26.10.2012, у Полтаві відкрили меморіальну дошку учаснику Великої  Вітчизняної війни, льотчику-винищувачу, герою Радянського Союзу Олександру Ваську.

# data[].attributes.headline
Герой Радянського Союзу Олександр Федорович Васько (нар. 29 серпня 1920 — пом. 23 серпня 2004)

# data[].attributes.subject
Герой Радянського Союзу Олександр Федорович Васько (нар. 29 серпня 1920 — пом. 23 серпня 2004)

# data[].attributes.body
військовий льотчик, Герой Радянського Союзу, в роки німецько-радянської війни льотчик-винищувач 176-го гвардійського винищувального авіаційного полку 324-ї винищувальної авіаційної дивізії 16-ї повітряної армії 1-го Білоруського фронту

# data[].attributes.headline
Білоусько Іван Васильович-Герой Радянського Союзу

# data[].attributes.subject
Білоусько Іван Васильович-Герой Радянського Союзу

# data[].attributes.body
У сільському парку Абазівки в 1979 р. відкрито пам'ятник герою, І.В.Білоуську.
Скульптор М.Г.Коган.

# data[].attributes.headline
В 1955 році в центрі

# data[].attributes.body
В 1955 році в центрі  Абазівки  споруджено пам’ятний знак (гранітну стелу) на честь воїнів-односельців ( викарбувано  284 прізвища), загиблих на фронтах Великої Вітчизняної війни; пам’ятник (1955) і братська могила радянських воїнів, полеглих при визволенні села, і мирних жителів, закатованих німецькими окупантами

# data[].attributes.headline
Під час німецько-радянської війни з 18     вересня 1941 року по 23 вересня 1943 року село Абазівка було окуповане німецькими загарбниками.

# data[].attributes.subject
Під час німецько-радянської війни з 18     вересня 1941 року по 23 вересня 1943 року село Абазівка було окуповане німецькими загарбниками.

# data[].attributes.body
У роки німецької окупації на примусові роботи до Німеччини вивезено 42 жителів села. На фронтах війни полягло 284 воїнів-односельців

# data[].attributes.headline
Приєднуйтеся до проєкт

# data[].attributes.body
Приєднуйтеся до проєкту " Історія поколінь", присвячений Дню перемоги над нацизмом у Другій світовій війні.