# data[].attributes.headline
Презентація твору "Мотря"

# data[].attributes.subject
Презентація твору "Мотря"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Саєнко

# data[].attributes.headline
Тести "Богдан Лепкий. Життя і творчість"

# data[].attributes.subject
Тести "Богдан Лепкий. Життя і творчість"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Федоров Сергій Іванович

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Лепкий. Життя та творчість. 10 клас (філологічний профіль) | Тест з української літератури - "На Урок"

# data[].attributes.attachment_link.description
Виконайте тест, щоб перевірити знання з української літератури (10 клас). Батько Богдана Лепкого, Сильвестр, був священиком. А ще знаним письменником. Який же він використовував псевдонім

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ВАЛЕНТИНА ЧУХРЯЕВА

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Лепкий

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
персональна сторінка

# data[].attributes.attachment_link.title
Вхід - На Урок!

# data[].attributes.attachment_link.description
Після авторизації можно завантажити авторські розробки та отримати свідоство про публікацію

# data[].attributes.headline
Прочитати статтю про Івана Мазепу. Історична основа роману "Мотря".....

# data[].attributes.subject
Прочитати статтю про Івана Мазепу. Історична основа роману "Мотря".....

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Історична основа роману

Трилогію Богдана Лепкого відкриває роман "Мотря". У центрі цього твору - Іван Мазепа, український політик і державний діяч, який дістав гетьманську булаву в 1687 році. Він зміцнив козацьку державу, над усе прагнув позбутися залежності від Москви, а в 1708 році підтримав шведського короля Карла ХІІ у війні проти Росії.

Мазепа ввійшов в історію як меценат: жертвував великі кошти на будівництво церков, підтримував освіту й мистецтво. За його правління сягнув розквіту стиль українського бароко, що виявився в багатьох видах мистецтва, насамперед в архітектурі, музиці й літературі. Київ став визнаним освітнім осередком: відкривалися нові школи, а Києво-Могилянський колегіум набув престижного статусу академії.

Сам гетьман був людиною освіченою й навіть творчою. Йому, зокрема, належить авторство пісні "Всі покою щиро прагнуть", у якій звучить заклик до єдності й боротьби за волю України.

Окрім політичної й державотворчої діяльності гетьмана, у романі представлено й деякі епізоди його особистого життя. У 1704 році вже немолодий Іван Мазепа посватався до дочки генерального судді Василя Кочубея, але її батьки відмовили йому. Мотря Кочубеївна закохалася в гетьмана й утекла до нього, коли її збиралися віддати до монастиря. Щоб уникнути конфлікту, Мазепа мусив повернути дівчину до батьків.

Деякий час закохані таємно листувалися, а згодом Мотрю видали заміж за козака Івана Чуйкевича.

Історичну інформацію письменник використав лише частково - щось домислив, чомусь надав суб'єктивного трактування. Він залучив до твору чимало достовірних побутових та етнографічних деталей, що допомогли відтворити дух старосвітської України.
Виявляємо читацьку, літературну компетентності
1. На які часи припало життя Івана Мазепи?

2. На що була спрямована його діяльність?

3. Коли гетьман посватався до Мотрі Кочубеївни?

4. Чому не відбувся їхній шлюб?
Читаємо взірці української художньої літератури
Прочитайте роман Богдана Лепкого "Мотря". Звірте власні враження від твору з матеріалом, запропонованим у статтях підручника.
Тема і проблематика
Основною темою роману є висвітлення суспільних і політичних процесів, у центрі яких опинився Іван Мазепа. Письменник розкрив мотиви, якими керувався гетьман у своїй державотворчій діяльності. Він докладно зобразив стосунки свого героя з дочкою генерального судді Василя Кочубея.

У романі проблема патріотизму тісно погоджена з іншою - проблемою влади й відповідальності. Іван Мазепа та його оточення зображені як патріоти, готові боротися за рідну землю: "Не пожалуємо нічого, щоб постояти за права наші, за волю й за славу України".

Навіть образ Мотрі Кочубеївни не обмежений лише особистими почуттями. Звертаючись до батька, вона рішуче промовляє: "Я не турбуюся собою, моя турбота - Україна". А гетьманський канцелярист Чуйкевич, безнадійно закоханий у Мотрю, у своїх роздумах теж поєднує патріотичний обов'язок та особисте почуття:

"Так думав собі козак, і в його душі образ Мотрі зливався з образом України, - любов ставала неподільна".

Показово, що гетьман свою владу розглядає як важливе покликання й випробування долі: "Це не булава, а хрест, хрест, котрий, може, прийдеться двигати на нову, українську Голгофу". Для нього влада - ще й велика відповідальність за майбутнє України.

Саме у цьому контексті - патріотизму, відповідальності та громадянського обов'язку - представлено в романі особисті стосунки Івана Мазепи та Мотрі Кочубеївни. Їх єднає ще й духовна спільність - почуття любові до рідної землі й бажання не словом, а ділом захищати волю України.

Автор порушив ще й складну філософську проблему - людського призначення й покликання, сенсу життя, служіння високим ідеалам.
Виявляємо читацьку, літературну компетентності
1. До якої теми звернувся прозаїк? Яка проблема в романі є головною?

2. Яку роль у творі відіграє любовний сюжет?
Художня організація
Роман складається з двох частин. У першій більше уваги приділено образам Івана Мазепи й козацької старшини, натомість у другій наперед висувається образ Мотрі Кочубеївни - повніше розкривається її характер, висвітлюються стосунки дівчини з гетьманом та батьками.

Автор зобразив багатьох персонажів - як і має бути в романі. Це переважно однодумці головного героя. Серед них реальні історичні особи: племінник гетьмана Войнаровський, керівник канцелярії Орлик, полковники Апостол, Кожухівський, Андріяш, генеральний хорунжий Сулима. Зустрічаємо чимало епізодичних постатей, які представляють інтереси різних суспільних та політичних груп.

Основні події відбуваються в Києві, Батурині, Бахмачі та в селі Ковалівці, що належить Кочубею.

На початку твору подано докладний опис перебування царя Петра І в київській резиденції гетьмана. Російський монарх та його слуги морально непривабливі, а їхня поведінка навіть відразлива. Надалі таке зображення росіян зберігається. Воно проходить через увесь роман завдяки залученню низки епізодів, у яких російські військові та урядовці постають грабіжниками й жорстокими вбивцями, котрі лише знущаються з мирних жителів. Особлива роль відведена описам суперечок і збройних зіткнень козаків із російськими ратниками, котрі нагадують злочинців. Окремо накреслено протистояння Івана Мазепи й генерального судді Василя Кочубея. За авторською версією, опозицію до гетьмана очолює не сам Кочубей, а його дружина. Вона робить усе, щоб очорнити Мазепу в надії здобути підтримку царя й одержати булаву для свого слабовольного чоловіка.

У романі знайдемо чимало колоритних побутових описів та фольклорного матеріалу, переважно прислів'їв і приказок. Завдяки цьому формується загалом достовірна атмосфера козацької України з її самобутніми звичаями і традиціями.
Виявляємо читацьку, літературну компетентності
1. Яких історичних осіб зобразив автор?

2. Де відбуваються події?

3. Як зображено російського царя Петра І.

4. Як автор змалював протистояння гетьмана й генерального судді?
Образ гетьмана
Віддаючи належне заслугам Івана Мазепи, письменник відчутно ідеалізував цього персонажа. Перед читачами постає мудрий державець і патріот, а також розумний дипломат, здатний на компроміси, наділений витримкою й політичним талантом.

Цей образ розкривається не лише в діях та спілкуванні з іншими, а й через інформативні внутрішні монологи. Наприклад, Мазепа розмірковує про потребу загальнонародної єдності. "Ось що ми вміємо, - сказав шепотом гетьман, - співати! На жаль, у нас тільки в пісні згода, в житті дисонанс, а як життя перетворюється в пісню, виходить гармонія чудова".

Він рішуче виступає проти анархії й безвідповідальності, нарікає також і на брак державної мудрості: "Привикли оглядатися на когось - на короля, на восточного царя, на султана, навіть на хана, щоб тільки не на свого власного володаря, забулися княжі часи, а новий державний дух ще не родився".
Іван Мазепа, гетьман Війська Запорозького (Даніель Бейель, 1704)
Автор вкладає в уста персонажа роздуми про історичну долю народу: "В тім-то й біда, що Господь посадив нас не між горами та між морями, а на велетенському суходолі, на безбережних степах. Куди не скоч, скрізь двері. Нам треба заволодіти степом". Степ тут ще й метафора: "Степом назверх і всередині, бо наша душа теж степ. Степ - ворог держави".

Маючи далекосяжні плани, Мазепа готується розірвати союз із Московським царством. До цього його підштовхує ще й органічне неприйняття російської політичної культури: "Гетьман не любив Петра. Це був варвар, а Мазепа ненавидів варварства". Саме кривди, що їх терпіло українське населення від навали росіян, підштовхували гетьмана до союзу зі шведським королем Карлом ХІІ, супротивником російського монарха.

Письменник виділив в образі Івана Мазепи чимало інших рис - показав його в стосунках із матір'ю, із друзями й однодумцями. І звичайно, особистість гетьмана розкривається у його ставленні до Мотрі Кочубеївни. У ній він цінує не лише красу, а й душевне багатство та розум. Закоханий гетьман постає людиною чуйною й уважною, щирою у своїх почуттях.
Мотря Кочубеївна
Змальовуючи героїню, автор вийшов поза межі любовної історії. У її образі він виділив самостійність, рішучість, патріотизм. Козак Іван Чуйкевич, закоханий у Мотрю, дав їй промовисту характеристику: "У неї жіноча врода, але мужеська вдача".

Мотря по-справжньому закохалась у гетьмана, коли він гостював у Ковалівці, маєтку Кочубеїв. Особливо полонила її серце пісня у виконанні Мазепи ("Мотря не зводила з нього очей, як зачарована"). Вона відчула душевну й духовну спорідненість із гетьманом, була захоплена його внутрішньою силою.

У дівчини загострилися стосунки з батьками, особливо з владною матір'ю. Кочубей не був категорично проти шлюбу дочки з гетьманом, однак мусив рахуватися з волею дружини: "Василь Леонтійович, людина м'ягка й добросердна, хитався поміж гетьманом і своєю жінкою, схиляючись то на його бік, то на її, залежно від того, під чиїм впливом оставався".

Відхиливши сватання Мазепи, батьки відправили дочку до монастиря, однак вона втекла до свого коханого. Дівчина добре усвідомлювала, що не зможе й надалі йти проти волі батьків. До того ж її матір скористалась із втечі доньки й обвинуватила гетьмана у викраденні.

Аби не давати підстав для наклепів та інтриг проти Мазепи, Мотря зрештою повернулася під батьківську опіку.

Автор розкрив внутрішню драму героїні, яка опинилась у непростій ситуації, коли мусила обирати між своїм обов'язком перед батьками й коханням.
Виявляємо читацьку, літературну компетентності
1. Якими рисами автор наділив головного героя?

2. У чому бачить своє головне призначення гетьман?

3. Чому він негативно ставиться до російського царя?

4. Яким гетьман постає у взаєминах з Мотрею Кочубеївною?

5. Коли Мотря закохалась у гетьмана?

6. Що найбільше в ньому привабило дівчину?

7. Як поставились її батьки до сватання Івана Мазепи?

8. Чому Мотря після втечі мусила повернутися до батьків?

9. Відомий дослідник літератури Ф. Погребенник назвав твір Б. Лепкого "Мотря" "своєрідним лірико-драматичним заспівом" до епопеї "Мазепа". Як ви розумієте таке визначення? Чи згодні ви з ним? Наведіть аргументи на доведення або спростування тези вченого.

10. Характеризуючи роман "Мотря", більшість дослідників сходиться на думці, що у творі подається "широка й колоритна панорама життя на Україні, зокрема художньо-самобутнє відтворення деяких важливих подій того часу". Доведіть, що в романі відтворено панораму життя України початку ХІІІ століття. У чому, на вашу думку, полягає художня самобутність відтворення подій?
Виявляємо підприємливість, уміння мислити критично
11. У романі створена галерея образів історичних постатей. Який образ найбільше зацікавив вас? Знайдіть у мережі Інтернет або в історичних енциклопедіях інформацію про цього діяча. З'ясуйте, чи збігається авторський погляд на історичну особу з оцінками істориків, біографів. Представте результати свого дослідження у вигляді таблиці або схеми й ознайомте з ними однокласників.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.title
Роман "МОТРЯ" Історична основа роману - Українська література (профільний рівень). Підручник. 10 клас. Борзенко О. І. - Произведения школьной программы

# data[].attributes.attachment_link.description
Трилогію Богдана Лепкого відкриває роман "Мотря". У центрі цього твору - Іван Мазепа, український політик і державний діяч, який дістав гетьманську булаву в 1687 році. Він зміцнив козацьку державу, над усе прагнув позбутися залежності від Москви, а в 1708 році підтримав шведського короля Карла ХІІ у війні проти Росії.

# data[].attributes.headline
Ознайомитися з нотатками про Івана Мазепу

# data[].attributes.subject
Ознайомитися з нотатками про Івана Мазепу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Юрій Шаповал

історик, доктор історичних наук

2 жовтня виповнилося 310 років від дня смерті Іван Мазепи. Українського гетьмана, особистості дивовижної і таємничої.

Наприклад, невідомо, коли саме він народився. Начебто в березні, але різні дослідники називають різні дати: 1629, 1633, 1639, 1640-й рік. Є кілька його портретів, але ніхто не може сказати, яке з зображень автентичне.

За спогадами, стрункий і привабливий Мазепа вмів заворожувати людей. Обраний в 1687 році гетьманом, Мазепа найдовше з українських гетьманів (понад 20 років) був при владі.

Він вміло служив російському царю Петру І, на якого мав великий вплив і який гетьману довіряв. Пізніше Мазепа виступив проти Петра, намагаючись вирвати з рук деспотичного і жорстокого монарха незалежність України.

Все це спричинило полеміку, ким же насправді був Мазепа - антигероєм чи героєм, зрадником або прагматиком. Але, схоже, і вороги, і прихильники Мазепи одностайні в одному: він мав неординарний талант звабника і шаленого коханця. Він подобався жінкам і мав славу великого підкорювача сердець.

Так, український гетьман не був пуританином, а навпаки цінував земні радощі.

У молодості, ще під час служби у польського короля Яна Казимира, Мазепа спокусив молоду дружину одного польського аристократа на прізвище Фальбовський. Виїхавши одного разу з дому, останній побачив свого слугу, який так само кудись їхав. Виявилося, що слуга віз листа від дружини аристократа до Мазепи. Фальбовська сповіщала Мазепу, що чоловіка немає вдома, і запрошувала приїхати до неї.

Фальбовський велів служителю їхати з цим листом до Мазепи, віддати лист за призначенням, отримати відповідь і з цією відповіддю з'явитися до нього. Через деякий час слуга повернувся і віддав панові відповідь. У листі Мазепа сповіщав Фальбовську, що виїжджає до неї негайно.

Фальбовський чекав майбутнього гетьмана на дорозі, а коли побачив, кинувся до нього, зупинив коня і показав йому листа до своєї дружини. "Та я вперше їду", - сказав на це Мазепа. "Чи багато разів, - запитав Фальбовський у свого слуги, - був цей пан без мене?" Слуга відповів: "Скільки у мене волосся на голові".

Ну, а закінчилося все так: велів аристократ роздягнути догола і прив'язати Івана Мазепу на його ж коня обличчям до хвоста, потім кілька разів вистрілити у коня над вухами. Кінь побіг щодуху додому через чагарники, і гілки били Мазепу по оголеній спині. Слуги насилу впізнали свого побитого і закривавленого пана, коли кінь привіз його у двір матері.

Ця драматична і наповнена переживаннями історія була підхоплена поетами, художниками і композиторами.

Ще один характерний "любовний" епізод з біографії Мазепи має, так би мовити, прагматичне забарвлення. Професійний спокусник, Мазепа, звабив багату вдову. Красномовний чоловік переконав її у своєму гарячому і щирому коханні. Він одружився з вдовою, яка невдовзі померла і залишила йому великий спадок. Так Мазепа став одним із найбагатших поміщиків України.

Але, мабуть, найбільш відома любовна історія Мазепи пов'язана з його рішенням боротися за незалежність України. Мазепа, дізнавшись про плани Петра І ліквідувати гетьманство і остаточно поставити Україну на коліна, переходить на бік шведського короля Карла ХІІ. І ось напередодні цих подій він закохується в дочку Василя Кочубея Мотрю.

Все це детально описано в романі Богдана Лепкого "Мазепа" та у відомій поемі Олександра Пушкіна "Полтава". Ось яким постає в ній Мазепа:

Он стар. Он удручен годами,

Войной, заботами, трудами:

Но чувства в нем кипят и вновь

Проте батьки не дали згоди на шлюб Мотрі з гетьманом, яка була молодша за нього. Їй - 16, а йому - 60. До того ж, вона була його хрещеницею. Є версія про те, що після невдалого сватання, він викрав Мотрю, а потім повернув батькам, нібито приказавши передати Кочубею такі слова: "Не тільки дочку твою силою може взяти гетьман, а й дружину твою відняти може".

Вдома мати мучила Мотрю жорстоким ставленням. Батьки дівчини скаржилися знайомим, що гетьман звабив їхню дочку і збезчестив їхню сім'ю. Мотря таємно листувалася з Мазепою, скаржилася на матір, називаючи її мучителькою. Мазепа втішав її, запевняв у своїй любові, але також радив їй йти в монастир.

Відчуваючи особисту образу, Кочубей був одним з тих, хто доніс до Москви про "самостійницькі" плани Мазепи. Він дійсно знав про ці плани, а крім того хотів помститися за дочку. Разом зі своїм доносом Кочубей як доказ аморальності гетьмана переслав Петру І листи Мазепи до своєї дочки. Ці листи і досі є в московських архівах.

Ось один з них: "Моя сердечна кохана Мотронько! Поклін мій віддаю Ваша Милість, моє серденько, а при поклоні посилаю Вашій Милості гостинця - книжечку і обручик діямантовий... За тим цілую уста коралевії, ручки біленькії і всі члонки тільця біленького, моя любенько кохана!"

Дослідники стверджують, що попри велику різницю у віці, Мотря і Мазепа були однодумцями. Мотря, будучи освіченою, з широким світоглядом, як і Мазепа, мріяла про незалежну Україну. Чи так це було чи ні, сказати, звичайно, важко. Незаперечний той факт, що Мазепа знову блискуче впорався з роллю коханця і зміг залучити красиву і розумну дівчину на свою сторону.

Але Кочубею не повірили. Його і його приятеля Іскру за донос стратили. Однак для Мотрі роман з Мазепою став фатальним. Врешті вона вийшла заміж на за Мазепу, а за генерального суддю Чуйкевича. Потім разом з чоловіком її вислали до Сибіру. А Мазепа, як відомо, зазнав фіаско у своєму прагненні політично "переграти" Петра І.

Вигравши влітку 1709 року Полтавську битву, Петро І жорстоко помстився Івану Мазепі: гетьманську столицю Батурин російські війська стерли з лиця землі, були вбиті тисячі українців.

Мазепа помер в еміграції у вересні 1709 року і був похований у монастирі румунського міста Галац. Звідти прах Мазепи привезли до України.

Хочете отримувати найважливіші новини в месенджер? Підписуйтеся на наш Telegram або Viber!

# data[].attributes.attachment_link.title
Пристрасний гетьман: любовні історії Івана Мазепи - BBC News Україна

# data[].attributes.attachment_link.description
Юрій Шаповал історик, доктор історичних наук 2 жовтня виповнилося 310 років від дня смерті Іван Мазепи. Українського гетьмана, особистості дивовижної і таємничої. Наприклад, невідомо, коли саме він народився. Начебто в березні, але різні дослідники називають різні дати: 1629, 1633, 1639, 1640-й рік. Є кілька його портретів, але ніхто не може сказати, яке з зображень автентичне.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Саєнко

# data[].attributes.attachment_link.title
Образ степу в українській літературній традиції та українському фольклорі.docx

# data[].attributes.attachment_link.title
Гра долі. Іван Мазепа (2007)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
КІНОЛОГОС-ТВ

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія запізнілого кохання Гетьмана Івана Мазепи до його хрещениці Мотрі. Частина 3 / ГРА ДОЛІ

# data[].attributes.headline
Довідкове бюро

# data[].attributes.subject
Довідкове бюро

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Саєнко

# data[].attributes.attachment_link.title
Довідкове бюро.docx

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Богдана Лепкого

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Богдана Лепкого

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Богдан Лепкий цікаві факти з біографії українського поета та письменника розкажуть багато нового про його особисте життя та творчість.

Цікаві факти про Богдана Лепкого

В родині Лепких панував культ книги, витав дух любові до історії рідного краю, до обездоленого народу. Його батько був священником і освідченою людиною.

Крім Богдана, який був найстарший, у подружжя Лепких народилося ще семеро дітей, троє з них малими померли від дифтерії.

В дитинстві Богдан був допитливим, міг до ранку слухати розповіді старших людей, захоплювався фольклором, легендами, віруваннями, обрядами.

Богдан навчався аж у трьох університетах - Віденському, Краківському, Львівському.

Творча спадщина становить понад 80 власних книг.

Б. Лепкий товаришував з письменниками В. Стефаником, В. Орканом, С. Яричевським, М. Яцківим, О. Луцьким, М. Вороним, художниками М. Бойчуком, І. Трушем, О. Новаківським та іншими. Листувався з І. Франком, М. Коцюбинським, О. Барвінським, В. Гнатюком, В. Щуратом, З. Кузелею, М. Кічурою, О. Кобилянською, О. Кисілевською та іншими.

Лепкий змалечку грав на скрипці, чудово співав, знав безліч народних пісень. Але перевагу віддав малярству, де також проявляв неабиякі здібності. Але завдяки Андрію Чайковському віддав перевагу літературі.

Писати почав дуже рано. Писав багато, переважно вірші, оповідання, п'єси, перекладав твори німецьких і польських письменників, але спочатку друкувався рідко. Як письменник став відомий у кінці 90-х років.

З 1899 року аж до смерті Богдан Лепкий прожив у Кракові, проте ніколи не поривав зв'язків з рідною землею, щорічно приїжджав до Львова, відвідував близькі з дитинства місця.

Останні роки життя Лепкого були тяжкими, бо припали на час фашистської окупації Польщі. Хворий письменник не тільки втратив місце в університеті, а й зазнав переслідувань.

Про гетьмана Мазепу він написав сім книг: трилогія "Мазепа" ("Мотря", том І і II), "Не вбивай", "Батурин", "Полтава" (том І), "Над Десною" (том II), "Бої", "Мазепа" (Зпід Полтави до Бендер").

Богдан Лепкий особисте життя

Богдан Лепкий усе життя кохав Олександру (Лєнду) Лепку. Вона вразила його, випускника університету, гордою поставою та ніжними фіалковими очима. Однак близькі були проти їх одруження, оскільки Лєнда доводилась Богданові родичкою - була донькою його дядька по батькові.

Туга та смуток охопили душу митця й вилились у віршах, що згодом набули слави песимістичних. Богдан не хотів жити без своєї коханої, й родина змушена була поступитись: 2 лютого 1897 р. з дозволу Папи Римського відбулося вінчання молодої пари у міській коломийській церкві. Подружжя жило добре, виховували трьох дітей (Софія-Євгенія, Наталія, Лев-Ростислав).

Його дружина померла у 1937 році від раку горла. Цю непоправну втрату Богдан Лепкий переживав дуже тяжко. А через 4 роки не стало й самого прозаїка.

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Лепкий: цікаві факти з життя - Dovidka.biz.ua

# data[].attributes.attachment_link.description
Богдан Лепкий цікаві факти з біографії українського поета та письменника розкажуть багато нового про його особисте життя та творчість. В родині Лепких панував культ книги, витав дух любові до історії рідного краю, до обездоленого народу. Його батько був священником і освідченою людиною.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Богдан Лепкий. Мотря.

"Мотря" - це перші дві книги епопеї Богдана Лепкого "Мазепа". Письменник зображає один із найвеличніших і водночас найтрагічніших періодів в історії України.

Гетьманові Івану Мазепі доводиться протистояти не лише Петрові Першому, а й внутрішнім ворогам на кшталт Кочубея. Російський цар бачить Україну не лише як союзника у війні проти Швеції, а насамперед як частину імперії. Поки що він рахується з козаками, але хоче розчленувати нашу державу на окремі області, відібравши у гетьмана владу, зробивши його слухняним знаряддям у руках царя. Фактичним правителем України має стати фаворит царя - князь Меньшиков. При цьому царські війська поводяться як у себе вдома. За будь-яку провину карають українців, вириваючи їм ніздрі чи відрізаючи вуха за давнім ординським звичаєм. Росіяни змушені самі добувати собі їжу, не гребуючи вбивствами, погромами, грабежами, зґвалтуваннями. Іван Мазепа все більше переконується, що від російського царя нема чого доброго чекати. Тому й шукає союзників серед нового польського та шведського королів, щоби разом з ними протистояти Росії.

Однак чимало старшин і полковників на чолі з генеральним суддею Кочубеєм дивляться в бік Москви. Вони готові пожертвувати незалежністю України заради збереження власного багатства. Гетьман Мазепа зустрічає їхній глухий спротив. Поки що влада належить йому, але Іван Степанович розуміє, що у війні проти царя вони можуть засунути йому ножа в спину. Доводиться хитрувати, показувати на людях свою відданість цареві. Навіть найближчим однодумцям він не може всього сказати, готуючи їх до того, аби вони самі визріли до необхідності війни проти Росії. А без союзників - насамперед шведів - потуги України приречені на провал. Доводиться чути незадоволення простих людей, які думають, що Мазепа продався цареві. Гетьман готовий пройти і через це приниження, аби втілити в життя свої задуми.

Особиста трагедія гетьмана Мазепи полягає в тому, що він закохався у Мотрю, доньку Кочубея. Це його похресниця. Дівчина відповідає йому взаємністю. Але це не просто кохання з її боку. В гетьманові Мазепі вона бачить визволителя України від царського поневолення. Мазепа докладає всіх зусиль, щоби одружитися з нею. Якщо після багатьох пригод вдається прихилити на свій бік генерального суддю, який погоджується видати доньку за старого бойового товариша, то Кочубеїха категорично проти. Вона бачить свого чоловіка гетьманом. Заради цього готова вірою і правдою служити цареві. Мало не про кожний крок Мазепи доповідає Москві. Сама ж Мотря розуміє, що в цій ситуації може скувати Івана Степановича по руках і ногах. Замість того, щоб воювати з Росією, він віддаватиме сили на те, щоб одружитися з нею. Дівчина приймає непросте рішення. Вона йде від Мазепи, благословляючи його на подвиг.

Створюючи свою епопею, Богдан Лепкий не просто користувався архівними документами. Він вловив суть зображуваної епохи. Також письменник не пішов за своїми європейськими попередниками, які зображували Мазепу як старого романтика, що закохався в свою похресницю. У нього гетьман - насамперед державний діяч, який підпорядковує мрії про незалежність України всі інші пристрасті й бажання. Саме це є основою епопеї про Мазепу.

Звичайно, таке трактування подій викликало спротив з боку російської та радянської влад. Ще за Петра Першого Мазепа був визнаний зрадником Російської імперії. Російська церква проголосила йому анафему. Вільнодумство українців, їхнє прагнення до незалежності в розрахунок не брались. І досі кремлівські засоби масової інформації зображають Мазепу як ворога народу. Ось тільки чийого? Якщо вірити Путіну, то росіяни й українці - один народ. Звісно, це не витримує жодної критики з історичної точки зору. Але в гібридній війні, розв'язаній Росією проти України, всі засоби згодяться.

Епопея Богдана Лепкого "Мазепа" вражає своєю актуальністю. Письменник ніби застерігає прийдешні покоління українців: не повторіть помилок минулого, внутрішній ворог не менш небезпечний, ніж ворог зовнішній, а розбрат здатний поховати нашу незалежність.

Образ Мотрі, який є центральним у цих перших книгах, виписаний автором з любов'ю. Перед нами у всій красі постає дівчина, яка розуміє велич України у світі. Але за це треба боротись. Вона жертвує власним коханням заради того, аби гетьман Мазепа здобув Україні незалежність. В міру своїх сил і здібностей Мотря готова допомагати йому. Їй прикро, що батьки не такі величні у своїх помислах, як Іван Степанович. Життя в розкошах не вбило її любові до простих людей, до України. Вона любить батька, який став жертвою деспотизму дружини. Кочубеїха ж ставиться до доньки як до нерідної - і це ще одна внутрішня трагедія, з якою доводиться зіштовхуватися Мотрі. Проте вона з гідністю виходить зі складних ситуацій. Ніщо не здатне вбити її віру в світле майбутнє України. Це одна з тих славних героїнь у нашій історії, на яких трималася держава.

Богданові Лепкому вдалося відобразити колорит епохи. Ми бачимо не чорно-біле зображення, а справжнє різнобарв'я. З такою ж скрупульозністю виписані характери багатьох літературних героїв. Мова і внутрішній стан кожного неповторні, що створює ілюзію правдоподібності. Звичайно, це художній твір, так що Богдан Лепкий сповна використав творчу фантазію. Але внутрішня логіка розповіді дозволяє вірити читачеві, що все відбувалося саме так, як про це розповідає письменник.

Епопеї Богдана Лепкого "Мазепа" не надано значного місця в історії української та світової літератури. Однак, як на мене, це глобальний твір, який дозволяє зрозуміти українство, його прагнення бути незалежним - насамперед від Москви.

Анатолій ВЛАСЮК
17 грудня 2017 року

Якщо ви помітили помилку чи неточність, виділіть фрагмент тексту та натисніть Ctrl+Enter.

# data[].attributes.attachment_link.title
Жертовне кохання заради величі України. Богдан Лепкий 'Мотря'

# data[].attributes.attachment_link.description
'Мотря' - це перші дві книги епопеї Богдана Лепкого 'Мазепа'. Письменник зображає один із найвеличніших і водночас найтрагічніших періодів в історії України. Гетьманові Івану Мазепі доводиться протистояти не лише Петрові Першому, а й внутрішнім ворогам на кшталт Кочубея.

# data[].attributes.headline
Іван Мазепа – як «золота доба» Гетьманщини. 

# data[].attributes.subject
Іван Мазепа – як «золота доба» Гетьманщини. 

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Перу визначного історика українського зарубіжжя Б. Крупницького, самобутній талант якого розквітнув на чужині після вимушеної еміграції, належать понад 120 наукових праць, ще більше статей і оригінальних розвідок з історії України. Особливо ретельно і всебічно він розробляв тему Мазепіани. Тож не дивина, що книга "Гетьман Мазепа та його доба" є одним з найповніших досліджень із зазначеної тематики.
Переклад з німецької О. К. Струкевича

ВІД АВТОРА

ЮНІСТЬ ТА ПЕРШІ РОКИ СЛУЖБИ

Літа молодії

При дворі польського короля

Час дозвілля

У таборі Дорошенка

На службі в Самойловича

ОБРАННЯ МАЗЕПИ ГЕТЬМАНОМ і ПЕРШИЙ ПЕРІОД ЙОГО ПРАВЛІННЯ

"Вічний мир"

Кримський похід 1687 р.

Скинення Самойловича

Обрання Мазепи на гетьманство

Новий гетьман і Україна

Будівництво фортець і Запорозька Січ

Другий Кримський похід

Петро і Мазепа

СПІВРОБІТНИЦТВО З ПЕТРОМ І. ВЗАЄМИНИ ІЗ ЗАПОРОЗЬКОЮ СІЧЧЮ ТА ПРАВОБЕРЕЖНОЮ УКРАЇНОЮ

Зовнішня політика Мазепи

Мазепа і Запорозька Січ

Повстання Петрика

Правобережна Україна

Колонізаційна діяльність Палія

Мазепа і Палій

Походи Петра І і Мазепи на південь

Запорозька Січ в боротьбі проти турків і татар

ВНУТРІШНЄ СТАНОВИЩЕ В УКРАЇНІ. ГОСПОДАРСЬКА і КУЛЬТУРНА ПОЛІТИКА

Провідні верстви козацтва

Ставлення мазепи до козацьких і селянських мас

Землевласницькі відносини в Гетьманщині

Оренда

Міста

Іноземні купці в Ніжині

Сільське господарство і промисловість

Українська торгівля

Заходи щодо захисту торгівлі

Духівництво

Опіка над православною церквою за кордоном

Мазепа супроти Унії

Піднесення шкільництва

Роль Мазепи в духовному житті України

Мазепа і мистецтво

ПЕРШІ РОКИ ВЕЛИКОЇ ПІВНІЧНОЇ ВІЙНИ (1700-1707)

Козаки в Прибалтиці

Козацькі походи

Подальший перебіг подій

Правобережна Україна на зламі XVII-XVIII ст.

Повстання 1702 р.

Мазепа і повстанці

Палій і Паткуль

Зближення з Любомирським

Суперечності між Палієм і Мазепою в українській історіографії

Усунення Палія

Мазепа - володар Правобережної України

Козацькі походи 1704 р.

Операції в Польщі

Будівництво фортець в Україні

Запорозька Січ на початку XVIII ст. та її конфлікт з Москвою і Мазепою

Донська козацька республіка

Початок повстання

Булавін у Запорозькій Січі

Повстанський рух 1708 р.

Мазепа і повстанці

Повалення Булавіна. Кінець повстання

МІЖ ПЕТРОМ І і КАРЛОМ XII

Лівобережжя у Північній війні

Мазепа і росіяни в роки війни

Переорієнтація Мазепи

Участь старшин у політичній переорієнтації Мазепи

З історії взаємин між Мазепою, Станіславом Лещинським і Карлом ХІІ

Початок переговорів

Мазепа і Станіслав

Мазепа, Станіслав і Карл XII

"Вивід прав України" Пилипа Орлика

Переговори 1708 р.

Плани Мазепи і наміри Карла XII

СПІВРОБІТНИЦТВО МАЗЕПИ З ШВЕДСЬКИМ КОРОЛЕМ

Український похід Карла XII

Нові турботи

Місія Бистрицького

Перехід до шведського табору

Мазепа в Карла XII

Меншиков і Батурин

Заходи царя

Гадяч і Ромни

Ставлення народу до Мазепи і шведів

Мазепина пропаганда

Карл XII, Мазепа і населення

Карл XII і Слобідська Україна

Партизанська війна

Мазепа, Карл XII і Запорізька Січ

Союзний договір між Карлом XII, Мазерою і Запорозькою Січчю

Правобережна Україна 1709 р.

Карл XII, Мазепа і Польща

Крим у дипломатичних переговорах

Перша спільна Шведсько-Запорозька операція

Російські операції проти Запорозької Січі

Участь козаків у обозі Полтави

Козаки і Полтавська битва

Втеча Карла XII і Мазепи

ВІД АВТОРА

Український гетьман Мазепа - це ціле явище, давно відоме європейській громадськості. Його сповнена гострих колізій доля надихнула багатьох митців на низку захоплюючих творів, які, одначе, заторкують лише кілька інтимних епізодів з життя цієї легендарної особи. Починаючи з Вольтера, до неї зверталися видатні представники європейської поезії, музики, малярства. Байрон, Віктор Гюго, Пушкін, Словацький, Б.Залеський, Рудольф Готтшаль, Вернер Хайденштам, Ліст, Чайковський, О.Верне та багато інших зробили цю постать загальновідомою. Не так добре склалося з науковим висвітленням життєвого шляху й діяльності Мазепи як гетьмана Української козацької держави. Перша поважна монографія про нього М.Костомарова ("Русская мысль", 1882-1884) безнадійно застаріла й має для нас цінність хіба що завдяки архівному матеріалові, використаному автором. Книга Уманця "Гетьман Мазепа" (Петербург, 1897), ставши поворотним пунктом в оцінці діянь Мазепи, дала початок новим, позитивним поглядам на його роль в українській історії, але й вона не позбавлена всіляких перебільшень, а нерідко і явних прикрас.

Шведський письменник А.Єнсен у своїй праці "Мазепа" (Лунд, 1909), дотримуючись старих поглядів, цілковито спотворює образ Мазепи. Цікавий з літературного боку твір Ілька Борщака й Рене Мартеля "Життя Мазепи" (Париж, 1931) не має наукової вартості, до того ж у ньому багато помилок.

Однак пошуки тривали. Уже в нашому столітті з'явилося чимало спеціальних досліджень, присвячених тим чи іншим сторонам життя та діяльності Мазепи. Більшість вийшла з-під пера українських істориків. Таким чином, виникла необхідність узагальнити пошукову роботу й створити цілісне полотно життя цієї небуденної історичної особи.

У книзі, що лежить перед вами, я ставив за мету використати найновіші дослідження, в тому числі й свої власні. Написана цілком доступно, ця праця, сподіваюся, приверне увагу не лише вчених, а й широких читацьких кіл і, можливо, дасть змогу повніше уявити непросту східноєвропейську, власне українську, проблематику кінця XVII - початку XVIII ст.
Борис КРУПНИЦЬКИЙ. Берлін. 6 серпня 1941р.
Схожі публікації:

Гетьман Іван Мазепа та його доба - Олександер Оглоблин

"Іван Мазепа і його доба: історія, культура, національна пам'ять" (15-17 жовтня 2008 р., Київ-Полтава). - Матеріали міжнародної наукової конференції

Іван Мазепа та його доба в джерелах - www.mazepa.name

Гетьман Пилип Орлик (1672-1742). Його життя і доля - Борис Крупницький

Гетьман Іван Мазепа - герой України - В'ячеслав Станіславський

Гетьман Іван Мазепа у боротьбі за Правобережну Україну - В'ячеслав Станіславський

# data[].attributes.attachment_link.title
Гетьман Мазепа та його доба | Ім'я Івана Мазепи

# data[].attributes.attachment_link.description
Перу визначного історика українського зарубіжжя Б. Крупницького, самобутній талант якого розквітнув на чужині після вимушеної еміграції, належать понад 120 наукових праць, ще більше статей і оригінальних розвідок з історії України. Особливо ретельно і всебічно він розробляв тему Мазепіани. Тож не дивина, що книга "Гетьман Мазепа та його доба" є одним з найповніших досліджень із зазначеної тематики.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ТОМ ПЕРШИЙ

Пам'яті батька

ЦАР

Оркестр заграв "Гей, не дивуйтесь", і в бенкетний зал увійшло 12 хлопців у білих фалендишових каптанах і в жовтих чобітках зі срібними підківками. Один в одного гарні, як мальовані, рівного росту, з рівно підстриженим русявим волоссям; вуси їм ще й не засівалися. По двох несли великі срібні підноси, на котрих, ніби живі, зривалися до лету великі фазани. Хлопці рядом уставилися від дверей до креденсу, біля котрого за бар'єром тупцював старий ключник і поралося двох крайчих.

Ті розглянули підноси, чи страві чого не хибує, вибрали щонайкращий і разом з хлопцями, котрі його тримали, пішли через зал у верх стола, де сидів... його величество цар Петро.

Наліво біля царя - Олександр Данилович Меншиков, а направо - господар хати Іван Степанович Мазепа.

Крайчі склонилися низько, й хлопці пристанули між царем і гетьманом.

Гетьман доторкнувся рукою важкого підносу і попросив високого гостя, щоби ласкав почати страву.

Високий гість був справді високий, а буйна темна грива робила його ще вищим, бо інші гості здебільшого були гладко причесані. Пир тривав вже яку годину, з'їли страв чимало, а чарок випили ще більше, що й видно було по червоних обличчях і потусклих очах, котрі всміхалися тим солодким усміхом, який викликує сите задовілля.

Обличчя Петра, жовтувато-бліде, широке, мов надуте, подобало на місяць уповні, тільки що на місяці голим оком не побачиш тих мертвих гір-вулканів, які на ньому є, а на царському виду було чимало прищів, з яких струмками спливав піт, бо жара надворі стояла величезна. Була половина липня, коли у Києві починаються найбільші спеки.

Цар порозпинав свій генеральський каптан так, що тільки лента від Первозванного Андрея не пускала наверх сорочки. Але й це не багато помагало. Йому подавали одну хустину за другою до втирання лиця, і він їх мокрими відкидав поза себе, де стояло двох, мов струна витягнених, лакеїв. Остання одному з них попала просто на голову, і лакей так і стояв з нею, не сміючи скинути з себе високоцінної реліквії. Полковник Апостол перший побачив це і всміхнувся своїм лівим оком, а за ним стали й другі підсміхатися та штовхати себе, аж гетьман шепнув Войнаровському на вухо, щоби зняв хустину з лакея, що цей і зробив. Але саме тоді Петро знову відкинув хустину і мало не попав нею у лице Войнаровського.

- О, пардон, мосіє Войнаровскі, - сказав і розсміявся своїм голосним хохотом.

Щолиш тоді всі стали голосно сміятися, аж зал гуготів.

Тільки світлійший Олександр Данилович Меншиков навіть оком не моргнув. Сидів випрямлений, доторкаючись всіма десятьма пальцями стола, прикритого дорогоцінним обрусом, мережаним та вишиваним у полтавські квіткові узори шовками лагідних красок, що ніби полиняли на яркім київськім сонці.

- Гарні у вас птиці літають, Іване Степановичу, - сказав цар, встромляючи бажантові [1] ніж у хребет з такою силою, що хлопці з підносом аж присіли. - Чи то тутешні, чи заграничні?

- З мого хутора на Бондарівні прилетіли до стіп вашого величества.

- Не до стіп, а до зубів і до жолудка, пане гетьмане, - відповів цар, набираючи собі спорий шматок і стільки ж накладаючи на срібну тарілку гетьманові.

Гетьман припіднявся і подякував цареві, а крайчим дав головою знак, щоб піднесли страву Меншикову.

Тоді й решта хлопців з підносами підійшли до столів, і пишні птиці пропадали, роздроблюючися по тарілках так, що тільки хвости й крила осталися на підносах.

- Щоби ця птиця в жолудках не літала, то треба її напоїти анижівкою, - сказав пар.

Гетьман, побувши це, сейчас власною рукою налив і підніс цареві велику золоту чарку, на якій по-мистецьки вирізьблений був гулящий похід Вакха.

Цар підняв чарку, а на галереї роздалось многолітствіє, виконане гетьманським партесним хором. Дисканти, альти, тенори й баси були так гарно дібрані і так зіспівані, що подобали на один чарівний інструмент, на якім грав якийсь незвичайний мистеиь.

- Не знаю, що у вас, Іване Степановичу, краще, анижівка чи хор. Їй-Богу, такої анижівки я зроду не пив, - сказав цар і поставив чарку на стіл з такою силою, що будь вона зі шкла, то вдребезги розлетілася б.

- Радується вельми серце моє господарське, що наш домашній трунок припав до вподоби мому найдостойнішому гостеві, і, коли сміливість моя не переступить меж. дозволеної приличності, я осмілюсь одну барилочку напитку цього покотити до воріт нової столиці.

- Та що ж, - відповів цар, - поляки кажуть: добрий трунок на фрасунок; коти, Іване Степановичу, коти! Будемо пити за твоє здоров'я та думати, як би тобі віддячитися за таку анижівку. Правда, Даніліч?

- Що ваше царське величество звелять сказати, все суща правда, - відповів Меншиков, зриваючись з місця і стаючи з руками по швам.

- Сідай, князю! - гукнув на нього цар і сіпнув так сильно за рукав, що Меншиков перестрашено глянув, чи він ще рамена тримається. - Ти ж не бублики продаєш, - говорив до нього півголосом, - а на пиру в гетьмана за столом сидиш, зрозумів? А пустих компліментів теж не потребуєш казати, бо я на них не ласий. Говори прямо, що славна Мазепина анижівка і що ти її вип'єш, якщо я тобі позволю, а за це ми придумаємо Мазепі такий дарунок, якого він і не сподівається.

- Ваше царство, ваша й сила, - відповів гетьман, - а для мене вже й тої честі багато, що такого великого гостя вітаю у своїй мізерній хаті.

- Дай Боже всякому такої мізерії, як у вас, Іване Степановичу, - казав цар. - Та не лиш, як у вас, але як і у ваших людей. Може, Кочубей бідний?

- Гетьман знає, що у нас нічого немає, - відповів Кочубей, викликуючи загальний сміх, бо всім відомі були його багатства.

- Веселий народ малороси, - завважив цар, - вам і блазнів і карлів не треба, а мої понадуваються, як сичі, що й страва мені не смакує. Налий же, Іване Степановичу, ще моєї анижівки, їй же Богу, хороша.

Гетьман налив, цар підняв чарку, хор заспівав "Многая літа".

- Гарний край та ваша Україна, - хвалив цар, - тільки жарко дуже і до моря далеко. Я б ті ваші пороги до чортової матері геть порозбивав та флотилію у Понтус Евксінус [2] пустив, турецькому султанові під самий його закоцьорблений ніс. Правда, Даніліч? Подумаємо над тим.

Меншиков по старій звичці хотів знов зірватися з місця, але цар так кріпко поставив йому руку на коліно, що йому аж у пальцях затріщало.

- Ну, отже! Але ти, Іване Степановичу, - звернувся цар до гетьмана, - прости за слово, дурний.

- Його величество, - почав Меншиков, хотячи злагодити гострий вислів царя, але цей не дав йому прийти до слова:

- Пошийсь і ти у дурники та їдж бублики, от що! - казав до Меншикова, а повертаючись знову до гетьмана, говорив: - А дурний ти, Іване Степановичу, тому, бо нас так славно гостиш. Мої люди і без того просяться на Україну. Дозволь, мовляв, царю, піти й хорошенько обловитися, бо під царським оком у Петербурзі годі здирства робити. А якщо цей пир ще яку годину потриває, то й Даніліч захоче на Україну проситися... Не переч, князю, не переч! Ти ж. перед хвилиною сказав, що кожде моє слово - це суща правда, значиться, я правду кажу. Чого доброго, тобі ще й гетьманської булави захочеться...

Цар уже таки добре був випив, і в його що було в серці, те й було на язиці. Від трунку та від горяча понабігали йому жили на висках і на великих мозолистих руках, високе чоло морщилося, а бистрі очі вискакували з лоба й бігали направо й наліво. Цар кивав нервово головою, жмутки буйного волосся тряслися, і він подобав тоді на льва, що шукає жертви, щоб кинутися на неї.

Подавали нову страву. Зі шматків усякого м'ясива був вироблений по-мистецьки олень, що лежав на підносі, ніби в лісі на мураві. До м'яса обносили в срібних сосієрах підливи чотирьох родів: чорну, жовту, рожеву й червону, яку хто хотів. Осталня була з томатів, що якраз тоді входили дуже в моду. В підливі тій плавали цілі гарні червоні овочі, начинювані начинкою, так смачно приладженою, що хто її засмакував, то й м'яса відрікався, а ще тої червоної підливи казав собі давати.

Один з царських людей якось неуважно набирав собі страву, і томат покотився на білий обрус, значучи на ньому червону доріжку.

Цар спалахнув. Ціле його велетенське тіло стрепенулося, грива наїжилася, викотисті уста відчинилися, показуючи великі рідкі зуби.

Всім було відомо, що царський гнів вибухав несподівано, як улітку громи, і що не було тоді сили, яка би могла його зупинити. Він, як буря, торощив усе кругом, як розгукана стихія, нівечив окруження і, звичайно, щолиш у сні вертав до рівноваги. Царським людям душа влізла в п'яти; вони витверезилися нараз, їх обличчя з червоних робилися білими, а очі з усміхнених ставали перестрашеними.

Небезпека висіла на волосинці.

Але цар, мабуть, пригадав собі. що він не в себе дома, запанував над собою, і тільки з його широких грудей, як з ковальського мішка, добулося важке зітхання. А все ж таки він ухопив рум'яний хлібець, що стояв біля срібної тарілки, і жбурнув його просто в лоб невважливого свого "чоловіка".

- Та й возися тут з такими азіатами! - сказав, звертаючись до Меншикова. - Його в конюшню, а не в Європу пускай, скотина... Уф! Та й гарячо як... Може б, ще анижівки?

- Від алкоголю, смію зауважити, - казав Меншиков, - підноситься температура.

- Як у кого, а в мене клин клином вибивають, наливай, Іване Степановичу.

Гетьман налив, оркестр на хорах гукнув грімкого марша, цар випив, обтер велике лице свіжою хустиною і кинув її мокрою, як хлющ, позад себе, влучаючи тим разом у шибку вікна.

- Чув ти, Іване Степановичу, який я скупий. Кажуть, що я циркель ношу в кишені і, як прислуга не бачить, міряю ним хліб після обіду, а перед вечерею перемірюю, чи не вкрали. Га, га, га! Хай кажуть, не зашкодить. У нас і так злодій на злодію їде і злодієм поганяє. Хай бережуться! Правда, Даніліч?.. Та ще кажуть, що я як всерджуся, то на різницю біжу і волам голови рубаю, ніби кругом мене і без того мало волів; волів, ослів, цапів і всякої скотини... Але тому північному "шпуцерові" я таки мушу ті його тонкі ноги підшибнути; він мені ними заскоро бігає по Європі. І тую решту волосся вискубу йому з лисого лоба, бо й так воно торчить, як когутячий гребінь. Коли б я його раз тільки попав у свої руки!

- Попадемо, ваше величество, - піддобрювався князь Меншиков.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мотря - Богдан Лепкий, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
ТОМ ПЕРШИЙ Пам'яті батька ЦАР Оркестр заграв "Гей, не дивуйтесь", і в бенкетний зал увійшло 12 хлопців у білих фалендишових каптанах і в жовтих чобітках зі срібними підківками. Один в одного гарні, як мальовані, рівного росту, з рівно підстриженим русявим волоссям; вуси їм ще й не засівалися.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Саєнко

# data[].attributes.attachment_link.title
Повість про Іван Мазепа.docx

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Суспільне Тернопіль

# data[].attributes.attachment_link.title
Вони прославили наш край - Богдан Лепкий

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Божена Дмитришин

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Лепкий-український письменник,літературознавець /Бібліотека-філія №5 для дітей.Борислав

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На торрент-толоці "Гуртом" розміщена трилогія Богдана Лепкого "Мазепа", видана 1991 року у п'яти томах видавництвом "Червона калина".

У виданні вміщено першу з історичних повістей, що складають трилогію (за визначенням автора) "Мазепа". Насправді ж - повістей п'ять. І хоч вони послідовно відтворюють хронологію подій, кожна з них має самостійне значення, тому й публікувалася автором окремо.
Услід за цим виданням ("Мотря", історична повість) видавництво випускає: "Не вбивай", "Батурин", історичні повісті; "Полтава", історична повість; "З-під Полтави до Бендер", історична повість.
Головний герой усіх п'яти повістей - український гетьман Іван Мазепа (1639-1709), кінцевою метою політики якого було утвердження державності України.
У цій книзі оповідається про кохання юної красуні Мотрі - дочки генерального судді Кочубея, пізніше страченого Мазепою, - і старіючого гетьмана. Дія відбувається на тлі важливих історичних подій.
Видання подається за сучасним правописом із збереженням лексичних, морфологічних, стилістичних особливостей мови автора - українського письменника, родом з Галичини, який жив і творив у 1872-1941 роках.

Повість 1: Мотря

Чи бувають щасливими люди, яким треба робити вибір між коханням та владою? Саме про це розмірковує на сторінках свого твору видатний український письменник Богдан Сильвестрович Лепкий.
У цьому творі любитель історичної прози знайде вдало відтворені реалії сивої давнини у їхній складності та непередбачуваності.
Ви стане свідком колізій найдраматичнішого у вітчизняній історії кохання - кохання гетьмана Івана Мазепи та Мотрі Кочубеївни. Щомиті герої твору опиняються перед вибором: бути чи не бути?

Повісті 2, 3: Не вбивай. Батурин

У книзі вміщено повісті "Не вбивай" і "Батурин" з історичної епопеї "Мазепа" класика української літератури Богдана Лепкого (1872-1941). Твір видбиває складність, героїку і трагізм мазепинської доби під час фатальної для України Полтавської битви. Високий патріотизм і зрадництво, героїзм і нікчемність, шляхетність і ницість, людинолюбство і людиноненависництво - все це в органічному поєднанні з майже документальним описом конкретних історичних осіб і подій майже не залишає байдужим нашого сучасника, викликає асоціації з нинішнім буттям України й українців.

Повість 4: Полтава

У повicтi хронологiчно продовжено оповiдь про життя i дiяння славетного гетьмана часiв Полтавської битви - до i пiсля її завершення.

Повість 5: З-під Полтави до Бендер. Крутіж

Ці два твори розповідають про найтрагічніші події у житті українського народу - "Руїну" та останні роки гетьманування Івана Мазепи.

Схожі публікації:

Ще раз до дискусії про місце Коломацької ради 1687 року. - www.mazepa.name

Конференція "Іван Мазепа і мазепинці..." - www.mazepa.name

Гетьман Іван Мазепа: постать, оточення, епоха - Збірник наукових праць

"Мазепа - відомий і невідомий" - www.mazepa.name

"Батурин - столиця гетьмана Івана Мазепи" - www.mazepa.name

Про справжні портрети, анафему та місце в історії - www.mazepa.name

"Гей, на Чорному морі" - www.mazepa.name

# data[].attributes.attachment_link.title
Трилогія "Мазепа" в 5-ти томах | Ім'я Івана Мазепи

# data[].attributes.attachment_link.description
На торрент-толоці "Гуртом" розміщена трилогія Богдана Лепкого "Мазепа", видана 1991 року у п'яти томах видавництвом "Червона калина". У виданні вміщено першу з історичних повістей, що складають трилогію (за визначенням автора) "Мазепа". Насправді ж - повістей п'ять. І хоч вони послідовно відтворюють хронологію подій, кожна з них має самостійне значення, тому й публікувалася автором окремо.

# data[].attributes.headline
Історичний роман

# data[].attributes.subject
Історичний роман

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Істори́чний рома́н - роман, побудований на історичному сюжеті, який відтворює у художній формі якусь епоху, певний період історії. В історичному романі історична правда поєднується з художньою правдою, історичний факт - з художнім вимислом, справжні історичні особи - з особами вигаданими, вимисел уміщений в межі зображуваної епохи.

Історичний роман започаткували твори про Александра Македонського, Троянську війну з 1 ст. н. е., а також французькі псевдоісторичні романи 17 ст. У них історія була лише тлом для змалювання незвичайних пригод персонажів, а історичні факти нерідко підмінювалися фантастикою (звідси назва "псевдоісторичний роман").

Перший справжній історичний роман створив Вальтер Скотт ( "Веверлі", "Роб Рой", "Айвенго", "Квентін Довард"), котрий зумів поєднати історичний факт з художнім вимислом, користуючись при цьому як романтичними, так і реалістичними способами зображення. Цей тип дістав назву "вальтерскоттівський", справив великий вплив на розвиток історичного роману в європейських літературах.

В епоху романтизму історичний роман став одним із найпоширеніших літературних жанрів, що було викликано глибоким зацікавленням історіософією. Для реалістичного історичного роману 19- 20 ст. вірність історичній правді не виключає звернення до злободенних проблем сучасності. Через те історичний роман нерідко виконує певне ідеологічне призначення. Іноді історична епоха - лише тло для змалювання актуальних подій. Для сучасного історичного роману характерне зближення з іншими різновидами роману - пригодницьким, психологічним та ін. Його мова, як правило, певною мірою архаїзована.

В українській літературі зразками історичного роману вважаються "Чорна рада" П. Куліша, "Сагайдачний", "Корнієнко" А. Чайковського, "Упирі" Ю. Опільського, "Людолови" Зінаїди Тулуб, "Гомоніла Україна" Петра Панча, "Євпраксія", "Диво", "Роксолана", Павла Загребельного, "Святослав", "Володимир" Семена Скляренка, "Предтеча", "Під вічним небом" Василя Шевчука, "На полі смиренному" Валерія Шевчука, "Мальви", "Орда" Романа Іваничука, "Гнів Перуна", "Золоті стремена" Раїси Іванченко, "Яса" Юрія Мушкетика, "Меч Арея", "Похорон богів" Івана Білика та ін.

Оноре де Бальзак. Шуани, або Бретань 1799 року. Батько Горіо. - Київ: "Вища школа", 1982. - 536 с.

Чарлз Діккенс. Повість про двоє міст / Пер. М. Сагард. - Харків-Київ: "Література і мистецтво", 1930. - 248 с.

Олександр Дюма. Три мушкетери / Пер. Р. Терещенко. - Київ: "Веселка", 1982. - 614 с.

Шарль де Костер. Легенда про Уленшпігеля / Пер. С. Сакидон. - Київ: Дніпро, 1974. - 506 с.

Джузеппе Томазі ді Лампедуза. Гепард / Пер. М. Мещеряк. - Київ: "Художня література", 1961. - 182 с.

Алессандро Мандзоні. Заручені / Пер. П. Соколовський. - Київ: "Дніпро", 1985. - 606 с.

Маргарет Мітчелл. Звіяні вітром. 2 кн. / Пер. Р. Доценко. - Київ: "Дніпро", 1992. - 542 с., 559 с.

Йозеф Рот. Марш Радецького / Пер. Є. Горева. - Київ: "Юніверс", 2000. - 352 с.

Вальтер Скотт. Айвенго / Пер. А. Волкович. - Харків: МОСТ-Торнадо, 2003. - 383 с.

Лев Толстой. Війна і мир. 4 тт. у 2 кн. Кн. 1 / Пер. О. Кундзич. - Київ: "Дніпро", 1952. - 602 с.; Кн. 2 / Пер. О. Кундзич. - Київ: "Дніпро", 1958. - 603 с.

Гюстав Флобер. Саламбо / Пер. Д. Паламарчук // Гюстав Флобер. Твори. Том 1. - Київ: "Дніпро", 1987. - 587 с.

Анатоль Франс. Боги прагнуть / Пер. В. Підмогильний. - Харків-Київ: "Література і мистецтво", 1932.

Перрі Андерсон. Від проґресу до катастрофи // "Кур'єр Кривбасу" (Кривий Ріг). - 2015. - № 308-309-310.

Андрій Баканов. Масова література проти історії // "Всесвіт" (Київ). - 1987. - № 1.

Андрій Баканов. "Роман-розслідування": історія і детектив [нотатки про форми сучасної історичної прози] // "Всесвіт" (Київ). - 1980. - № 12.

Георг Лукач. Исторический роман // "Литературный критик" (Москва). - 1937. - № 7, 9, 12; - 1938. - № 3, 7, 8, 12.(рос.)

Лион Фейхтвангер. Дом Дездемоны, или Мощь и границы исторической художественной литература // Лион Фейхтвангер. Собрание сочинений в 6 томах. Т. 6. Кн. 1. - Москва: Художественная литература, 1991. - С. 543-580.(рос.)

Ліон Фейхтвангер. З книжки "Дім Дездемони" [про історичний кітч-роман] // "Всесвіт" (Київ). - 1984. - № 6.

Perry Anderson, "From Progress to Catastrophe" (on the historical novel), in London Review of Books, Vol. 33, No. 15, 28 July 2011, pp. 24-28.(англ.)

Margherita Ganeri, Il romanzo storico in Italia, Lecce, Manni, 1999.(італ.)

Hans Vilmar Geppert, Der historische Roman. Geschichte umerzählt - von Walter Scott bis zur Gegenwart, Francke Verlag, Tübingen 2009.(нім.)

Jerome de Groot, The Historical Novel, Abingdon: Routledge, 2009.(англ.)

Heinz-Joachim Müllenbrock, Der historische Roman des 19. Jahrhunderts, Winter, Heidelberg 1980.(нім.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Історичний роман - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Істори́чний рома́н - роман, побудований на історичному сюжеті, який відтворює у художній формі якусь епоху, певний період історії. В історичному романі історична правда поєднується з художньою правдою, історичний факт - з художнім вимислом, справжні історичні особи - з особами вигаданими, вимисел уміщений в межі зображуваної епохи.

# data[].attributes.headline
Поняття хронотопу

# data[].attributes.subject
Поняття хронотопу

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Часопро́стір, або хроното́п (від грецьких слів χρόνος "час" і τόπος "місце") - взаємозв'язок часових і просторових відносин в художньому творі. Хронотоп - культурно осмислена позиція художнього твору, більш стійкі й об'ємні моделі якої складаються з елементарних. Кожен мотив має свій хронотоп [1; 400], а отже, вони можуть співіснувати, взаємовключатися, переплітатися, зіставлятися, протиставлятися, або "перебувати в більш складних взаємовідносинах" [1; 401]. Розглядаючи художній час і художній простір, слід виходити з того, що хронотоп та мотиви, які його розширюють й ускладнюють, мають сюжетне значення, являючись організаційними центрами основних подій.

Термін хронотоп вжитий А. Ухтомським у контексті його фізіологічних досліджень, а після праці М. Бахтіна "Форми часу і хронотопу в романі" став популярним у гуманітарній сфері: "Хронотоп у літературі має суттєве жанрове значення. Можна прямо сказати, що жанр і жанрові різновиди визначаються саме хронотопом, при цьому у літературі провідним началом у хронотопі є час. Хронотоп як формально-змістова категорія визначає (суттєво) і образ людини у літературі; цей образ завжди суттєво хронотопічний...".

У художньому світі просторові і часові компоненти зливаються в осмислене і прикметне ціле. Час згущується, ущільнюється, стає художньо зримим; простір інтенсифікується, втягується в рух часу, сюжету, історії. Прикмети часу розкриваються в просторі, і простір осмислюється і вимірюється часом. Крім того, М. Бахтін вважав, що часо-просторові визначення в мистецтві та літературі завжди емоційно-ціннісно забарвлені. Вчений розглядав хронотопи:

а також хронотопи

М. Бахтін говорив про хронотопічні цінності, сюжетоутворюючу роль хронотопу і називав його категорією формально-змістовою. Він наголошував, що художньо-смислові моменти не піддаються просторово-часовим визначенням, але водночас "усякий вступ у сферу смислів відбувається лише через ворота хронотопів". Хронотопічне начало літературних творів здатне надавати їм філософського характеру, "виводити" словесну тканину на образ буття як цілого, на картину світу, навіть якщо герої і оповідачі не схильні до філософування.

# data[].attributes.attachment_link.description
Часопро́стір, або хроното́п (від грецьких слів χρόνος "час" і τόπος "місце") - взаємозв'язок часових і просторових відносин в художньому творі. Хронотоп - культурно осмислена позиція художнього твору, більш стійкі й об'ємні моделі якої складаються з елементарних. Кожен мотив має свій хронотоп [1; 400], а отже, вони можуть співіснувати, взаємовключатися, переплітатися, зіставлятися, протиставлятися, або "перебувати в більш складних взаємовідносинах" [1; 401].

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Трило́гія - три самостійні твори одного автора (літературні, музичні), пов'язані єдністю задуму, сюжету тощо.

Первинно в давньогрецькій літературі - три трагедії, об'єднані в одне ціле єдиністю фабули або ідейного змісту.

Найпоширеніші трилогії в літературі, кіно, а також відеоіграх, рідше - в образотворчому мистецтві та музиці.

Література

"Володар Перснів" - епічний роман у жанрі фентезі Дж. Р. Р. Толкіна, виданий упродовж 1954-1955 років. Складається з трьох книг: "Братство персня", "Дві вежі", "Повернення короля".

"Космічна трилогія" англійського письменника Клайва Стейплза Люїса - сага, написана у 1938-1945 роках, дія якої розгортається на кількох планетах Сонячної системи. Складається з творів "За межі Мовчазної планети", "Переландра", "Мерзенна сила";

"Міленіум" - трилогія романів-бестселерів шведського письменника Стіґа Ларссона про детектива-журналіста Мікаеля Блумквіста та дівчину-хакера Лісбет Саландер: "Чоловіки, що ненавидять жінок", "Дівчина, що гралася з вогнем", "Повітряний замок, що вибухнув", видана впродовж 2005-2009 років;

Hermann G., Die tragischen Tetralogien der Griechen, Lpz., 1819;

Welcker F. G., Die Äschylische Trilogie, Darmstadt, 1824;

Steinweg C., Studien zur Entwicklungsgechichte der Tragödie, B. VI. Halle a/s., 1924;

Wiesmann P., Das Problem der tragischen Tetralogie, Diss., Zürich, 1929.

Що таке трилогія. (Словопедія, Словник іншомовник слів)

Що таке трилогія. (Словопедія, Музичні терміни)

# data[].attributes.attachment_link.description
Трило́гія - три самостійні твори одного автора (літературні, музичні), пов'язані єдністю задуму, сюжету тощо. Первинно в давньогрецькій літературі - три трагедії, об'єднані в одне ціле єдиністю фабули або ідейного змісту. Найпоширеніші трилогії в літературі, кіно, а також відеоіграх, рідше - в образотворчому мистецтві та музиці. "Володар Перснів" - епічний роман у жанрі фентезі Дж.