# data[].attributes.body
Pomoću sljedećih poveznica, istražite kako se nekada živjelo na otoku Korčuli, koje su djelatnosti bile zastupljene i kakav je bio utjecaj spomenutih djelatnosti i nekadašnjeg načina života ljudi na ekosustav obale. Napravite PPT prezentaciju o tome što ste istražili i doznali koju ćete kasnije prezentirati kolegama iz druge skupine. Priložite je na dnu ovoga stupca.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kroz sredinu cijelog zapadnog dijela otoka Korčule nalaze se relativno velika polja. Uz ta polja su naselja Blato, Smokvica i Čara, koja datiraju još iz vremena starih hrvatskih kraljeva, dok je Vela Luka izgrađena prije 200 godina u velikoj zaštićenoj uvali.

Okolina Vele Luke bila je uvijek naseljena, ali sama današnja Vela Luka ne. Vela Luka je za domaće stanovništvo bila opasna uvala u koju su stalno dolazili gusari, a ponekad grčki i rimski trgovački brodovi radi zaštite od juga ili levanta.

Zato su Iliri živjeli u okolnim njivicama i poljima koja se nisu mogla vidjeti sa mora i silazili su "na valu" samo radi moguće trgovine. Isto tako ni brda uz more nisu smjela biti obrađena, da ne ukažu na prisustvo stanovnika.

Tako je otok Korčula (sa svih strana) pokazivao svoju tamno zelenu boju od tada dominantne i visoke češvine (crnike). Corcyra Melaina - govorili su Grci tj. Crna Korkira.

A Iliri, koji su tu živjeli i vladali, oko 2-3 tisuće godina, bavili su se stočarstvom i povrtnom poljoprivredom.

Priča se da su jednog dana neke godine u 6. vijeku p.n.e. u Velu Luku stigli i neki Grci, Knidjani i bez otpora Ilira, na području današnje Gudulije sagradili koloniju. Sa sobom su donijeli smokve, masline i lozu.

Nakon pada Kopile (Ilirske utvrde) i zauzimanja otoka, Rimljani nisu našli ovo grčko naselje. Jedino su našli poneku zapuštenu maslinu ili smokvu. Rimljani koji su ovdje postali vlasnici zemlje bili su rimski ratni veterani. Njima su zemlju obrađivali robovi i poneki preostali Iliri, koji su se uspjeli spasiti od masakra rimljana bijegom u zabiti okolnih brda.

Sad Rimljani preuzimaju ilirska polja i u njima uzgajaju vinovu lozu, a po prostranim lazima i docima masline i smokve, i to po prostoru gdje su to prethodno činili i Grci.

Proizvodnja maslinovog ulja bila je svakako namjenjena i trgovini, jer se sve proizvedeno nije potrošilo, tim prije što je preostalo ilirsko stanovništvo u prehrani više koristilo životinjske masnoće.

Trgovina maslinovim uljem je funkcionirala do propasti rimske države u 6. st., a onda su sve te masline, stare po 300 ili 400 godina, zapuštene čekale da ih se obnovi...

U 7. i 8. stoljeću počele su dolaziti hrvatske obitelji na otok. Iako su one bile više orijentirane na stočarstvo i povrtnu poljoprivredu kao i Iliri, koje su tu zatekli, ipak su obnovili sve vinograde po poljima i počeli proizvoditi vino. Do nas su doprle ljubavne pjesme koje više spominju pašu, pojila i ovce nego vino.A masline? Što je s maslinama?

Izgleda da u srednjem vijeku ovdje nisu bile od značaja jer ih se u Korčulanskom statutu ne spominje. Kako nisu bile za jelo kao ostale masline na Mediteranu, interes za samo ulje kao jelo ili trgovinu bio je slab.

Maslinici oko Vele Luke počinju se obnavljati u 16. vijeku i to najprije stare masline koje su zasadili još Rimljani, a koje su sve te godine preživjele. Hrvati su ih zvali Drobnice što znači "sitne". Dolaskom pod vlast Austrije početkom 19.vijeka nestalo je gusarenja i uvala Vela Luka se pokazala pogodna za življenje.

Tada nastaje naglo naseljavanje Vele Luke, najprije iz okolnih stanova; Žuvelića stani, Vlašića glavica, Orebovi doci, Boškovi (Dragojević) stani, Dub, Potirna i drugih, kao i mnoštvo blatskih obitelji, koje su bile bez zemlje.

Austrija je Agrarnom reformom ponudila zemlju onome tko je iskrči, a to se moglo učiniti po slobodnom općinskom prostoru, kojeg su činili uglavnom pusta brda, osobito poviše mora i daljnji neobrađeni prostori (Dovnje bande).

Na takvom zemljištu bila je predviđena sadnja vinograda - po bandi. U prvih dvadesetak godina nakon dolaska u Velu Luku zabijelile su se bezbrojne meje (suhozidi) svuda po brdima oko Vele Luke, a u obnovljenim i novonastalim ogradama (terasama) počela je sadnja vinove loze sorte Pagadebit (Plavac mali) i Babić, od kojeg se pravilo prvoklasno crno vino, koje se pilo na stolovima Beča, Praga i Pešte.

To je bila vinska dominacija, koja je trajala (stotinu godina) sve dok vinovu lozu nije napala i uništila filoksera za koju tada (kod nas) nije bilo lijeka.

Maslinarstvo je bilo zastupljeno samo po starim rimskim maslinicima na prostoru Bonaficije, Potirne, Kozjače, Bradata, Gudulije, Potoračja, Orebovih dolaca i dalje po nekim prostorima Blata.

I tako su se prvi Velolučani, dolaskom u Velu Luku bavili vinogradarstvom,sve više i više maslinarstvom, ali i ribarstvom - kao dopunskom djelatnošću.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kroz sredinu cijelog zapadnog dijela otoka Korčule nalaze se relativno velika polja. Uz ta polja su naselja Blato, Smokvica i Čara, koja datiraju još iz vremena starih hrvatskih kraljeva, dok je Vela Luka izgrađena prije 200 godina u velikoj zaštićenoj uvali. Okolina Vele Luke bila je uvijek naseljena, ali sama današnja Vela Luka ne.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nekada moćna ribarska industrija u Veloj Luci, perjanica tamošnje industrijalizacije, time i modernizacije, naročito u drugoj polovici 20. stoljeća, nakon pretvorbeno-privatizacijskog prevrata iz 90-tih godina ostala je tek kao resurs "revalorizacije", u najboljem slučaju kao kulisa za neke nove - kulturne namjene i prakse mladih. Mada nije predmet svakodnevnih ćakula koje se, kako i spada, "na kavama" odvijaju diljem mjesta, ta propala industrija zbog aktualnih ekonomsko-socijalnih okolnosti i dalje živi u sjećanju, možda više no što je potrebno, i najmlađih generacija. A tome je tako jer se među hraniteljima potonjih i prečesto nalaze njihove bake i djedovi, nekadašnji zaposlenici u ribarstvu, od čijih mirovina dobar dio mladih a nezaposlenih Lučana jedino mogu spajati kraj s krajem.
Ova, zapravo, "ženska" industrija - jer žene su činile oko 80 posto zaposlenih i uglavnom "držale" pogon, svoje početke koncem 19. stoljeća duguje ribolovu kao tradicionalnoj gospodarskoj aktivnosti. Vela Luka je u to vrijeme bila poznato ribarsko mjesto s velikom flotom, a o njenom čuvenju, kako nam je pojasnio Tonko Barčot, arhivist iz Arhivsko-sabirnog centra Korčule i Lastova, govore i česti primjeri napuštanja teritorijalnih voda i odlazak u lov na Sredozemlje. "Braća Šime i Ivan Vučetić iz Vele Luke otisnuli su se u Sredozemlje da bi se uključili u lov srdela pored obala sjeverne Afrike, gdje su svoje ribarske dane proveli od 1880. do 1902.", navodi Barčot najistaknutije među njima.

Upravo flota i iskustvo, istaknuo je Barčot, zaintrigirala je bečkog industrijalca Carla Warhaneka, koji je sa svojim kapitalom "doplovio" 1889. godine. Naime, "Warhanek je shvatio da će njegov budući pogon imati dovoljne količine svježe ribe za preradu". "Austrijski" pogon za soljenje ribe s radom je krenuo 1892., i premda je posrijedi bila manufakturna proizvodnja, ta se godina uzima kao začetak industrijalizacije. Šest godina poslije, ondje se pokreće i proizvodnja konzervirane ribe.

Prvu polovicu 20. stoljeća te proizvodnje odlikuje 70 do 150 nestalnih radnica, a uz gotovo 500 ribara u isto vrijeme, može se reći da je uz tvorničku preradu ribe bilo izravno vezano oko 650 ljudi, odnosno čak 2 000 ako se ubroje i članovi njihovih obitelji. U odnosu na 4 038 stanovnika koliko ih Vela Luka broji 1931., nije sporno da je ribarstvo bilo dominanta grana tamošnje privrede.
Regrutacija
Uvjeti rada koji su pratili uspon ove industrije, posebno u prvoj polovici 20. stoljeća, bili su sve samo ne humani. Kako je sve ovisilo o ulovu, stalnog zaposlenja nije bilo. "O prijemu na posao odlučivao je upravitelj tvornice i to u većini slučajeva, za pojedini dan. Iz dana u dan pred tvorničkim vratima ponavljao se dramatičan i ponižavajući prizor kad su deseci žena rano izjutra čekale da se vrata otvore i gurale se, a često i psovale, nastojeći se približiti što više onome koji je tog dana primao na posao. Trenutak otvaranja vrata očekivao se sa strahom jer se tada odlučivalo tko će tog dana raditi", dočarali su Franko Oreb i Zdravko Žanetić za 9. broj Luškog libra iz 2001. Takav sistem povremenog zapošljavanja potrajao je sve do iza Drugog svjetskog rata, do kada je ova industrija, sukladno vladajućem ekonomskom uređenju, ostvarivala isključivo za privatni interes.

Sve do 1938. godine, kada se počinju primjenjivati prvi strojevi, radi se isključivo ručno. Ali to nije smetalo ženama koje su uvijek bile spremne na mogućnost makar i male zarade, koja je za njihove obitelj često bila presudna za goli život. Konzerviranje ribe prestaje 1942., kada partizani pale postrojenja i zgrade tvornice koja je nakon okupacije pripojena tršćanskoj firmi Ampelea. Sve do obnove 1946., u tvornici se samo soli riba.

Kako je utvrdila istraživačica Marija Borovičkić, u obnovljenu tvornicu, da bi se zadovoljile potrebe za ljudstvom, odnosno da bi se pokrenuo i održavao novi pogon, moralo je biti primljeno i nekoliko desetaka djevojčica i djevojaka iz Vele Luke i susjednog Blata. "Lokalne vlasti ovu su regrutaciju po potrebi sprovodile ucjenjivačkim metodama pritisaka nad njihovim roditeljima", navodi Borovičkić dodajući da se danas najstarija generacija radnica zatekla i u poslijeratnom pravnom procjepu između obrazovanja i zapošljavanja. Kako je pojasnila, "iako su djevojčice formalno smjele biti ispisane iz škole, bilo je zabranjeno zapošljavati djecu mlađu od 15 godina, stoga su najmlađe od njih prvih godina ilegalno radile, ne ostvarivši pritom ni pravo na priznavanje radnog staža".

Takva regrutacija radne snage u počecima ozbiljnije i politički vođene industrijalizacije nažalost nije mogla biti bolja s obzirom na glavni ideološki kurs socijalističke Jugoslavije, kojemu je prioritet bila industrijalizacija, a čemu se, ispada, mnogo toga moralo podrediti. Industrijalizacijom se, prije svega, željelo doskočiti, kako je istaknuo Berislav Šeparović, direktor tvornice ribljih konzervi od 1961. do 1993., i nestalnom i povremenom radu - jer "prije se radilo samo preko ljeta - kad bi se uhvatila riba, oglasila bi se sirena i radnici bi došli na svoja radna mjesta".
Povratak "dijaspore"
Da se u Veloj Luci o razvoju ozbiljno razmišljalo, potvrđuje i Ante Dragojević, pokretač i tridesetogodišnji direktor izrazito uspješne tvornice limene ambalaže 8. mart, kojeg je, kako ističe, kao i mnoge druge iseljene velolučke kadrove lokalno rukovodstvo pozvalo da svojim znanjima i vještina pomognu u razvoju ribarske industrije rodnoga kraja. "Na nagovor ondašnjeg rukovodstva, koje je pokušalo stvoriti nekakvu industriju - ono malo kvalificiranijeg kadra što je bilo van Vele Luke su pokušavali dovući natrag - vratila su se četvorica otprilike mojih godina, koji su završili tehničke škole. Po mene je došlo nekoliko ljudi u Zagreb, gdje sam već imao pet godina radnog staža, tri godine kao mehaničar u tvornici za održavanje strojeva, a dvije godine kao tehničar u tvornici kablova", priča Dragojević napominjući kako o ribarskoj industriji 1958., kada se vratio u Velu Luku, nije "imao pojma".

Kako pojašnjava Barčot, "tadašnja vlast je imala jednu prilično jasnu politiku". "Narodni odbori koji se nalaze na čelu općina od 1955. postaju prilično samostalni što se tiče određivanja gospodarskog smjera. Narodni odbori tako osnivaju poduzeća, putem njihovih završnih računa kontroliraju situaciju i pokušavaju sve to uskladiti", kaže Barčot. Ujedno, narodni odbori su gradili mjesto - prije svega, infrastrukturu i industriju. O razvoju su se brinula i rukovodstva samih poduzeća koja su se, kako naglašava Dragojević, "svake godine sastajala kako bi na nivou mjesta isplanirala koga će školovati, stipendirati, i tako smo iz godine u godinu obnavljali kadar".
Progres
Pokrećući proizvodnju odmah nakon Drugog svjetskog rata, tvornica za preradu ribe starta sa 135 zaposlenika, da bi 1963. godine dosegnula svoj rekord od 435 radnika. Pod novim imenom Jadranka i kao samostalno poduzeće počinje poslovati 1953., a godinu dana kasnije proizvodni pogon seli u novoizgrađene hale. Iza rata prerađuje oko 200 tona ribe, a svoj vrhunac doseže 1978. godine, kada je na tržište plasirano preko 1500 tona - takav uzlet Jadranku je održavao na trećem mjestu. Od 1952. razvija se sve više i proizvodnja limenih kutija potrebnih za konzerviranje ribe i to ne samo za potrebe velolučke tvornice, nego i za one diljem Jadrana. Početkom 60-tih ta se proizvodnja pod vodstvom spomenutog Dragojevića izdvaja te se 1965. osniva tvornica limene ambalaže 8. mart.

"Kad sam došao u Jadranku, svaka tvornica je za sebe imala tehnologiju proizvodnje ambalaže. Ispočetka je to bio svojevrsni ručni rad, riječ je stoga bila o maloj, niskoproduktivnoj proizvodnji. Dakle, kad sam počeo raditi trebalo nam je 16 sati za proizvodnju hiljadu kutija, a kada sam otišao 1991., istu količinu smo proizvodili u pola sata. Znači, s 4-5 milijuna kutija godišnje na njih 50 milijuna kutija", objašnjava Dragojević dodajući kako su bili jedina tvornica u mjestu koja je stvarala vlastita obrtna sredstva - modernizirala se i povećavala proizvodnju bez kreditiranja.

Ipak, tadašnja lokalna vlast nije blagonaklono gledala na proizvodnju ambalaže u mjestu, jer se to kosilo, navodi Dragojević, s vizijama budućnosti Vele Luke, koja je svoju sreću trebala tražiti isključivo u brodogradnji, turizmu i pomorskoj plovidbi. "Kada smo krenuli s radom, bili smo najveća sirotinja, s najmanjim plaćama, s 80 posto ženske, nekvalificirane radne snage. Poslije smo postali problem, jer je politički aktiv mjesta zaključio da ambalaža nema smisla, kao i da nije u redu da se priča kako 'u ambalaži' imaju najveće plaće, ipak je tu kvalifikacijska struktura najniža, nije u redu da su plaće više nego u brodogradilištu Greben, hotelima,... Ja sam samo političkom aktivu rekao da će plaće biti onakve kako poduzeće bude zarađivalo. Isto tako, poručio sam im da oni donesu odluku o zatvaranju tvornice, jer da ja ne želim u tome sudjelovati", priča Dragojević naglašavajući da su 80-tih tamošnje plaće bile iznadprosječne. Osim toga, upravo ova tvornica je djelovala kao stanovit socijalni korektiv, jer je "zapošljavala gro te nekvalificirane radne snage, pa i mlade cure od 15-16 godina kojima škola nije išla".
Omjeri plaća
Zanimljivo je da je spomenuta niskokvalificirana radna snaga imala najbolja primanja, ali zanimljivije je da su ondašnji rukovodioci, dakle, oni koji se vodili industrijske procese imali maksimalno tri puta veće plaće od najniže plaćenih, kao što su primjerice bile čistačice, što tvrde i Šeparović i Dragojević. Osim toga, "imali smo varijabilne plaće, ovisno o proizvodnji. "Ja kao direktor nisam imao pravo na prekovremene i prebačaj norme, nego samo na visinu toga boda, dok se u proizvodnji plaćao prekovremeni rad - 50 posto više za radni dan., nedjelja 75 posto, a državni praznici 100 posto više. Omjer se uvijek smanjivao na moju štetu", prisjeća se Dragojević.

Bitan segment ribarske industrije u Veloj Luci svakako je bila i Ribarska zadruga Proleter, koja je brojila 10-12 leuta, odnosno 100-150 ribara. "1971. godine smo procijenili da je bolje da pripojimo ribarsku zadrugu, odnosno da se objedini proizvodnja, od ulova, preko prerade do prodaje. Do tada smo imali i svoju flotu od četiri broda od 18-20 metara, koji su lovili ukupno preko 30 tona. Povrh toga, pripajanjem ribarske zadruge napustili smo leute i nabavili još velikih brodova", kaže Šeparović ističući kako je to bila osnova da se radi bez prestanka cijelu godinu. Naime, s vlastitom flotom Jadranka je pokrivala tek dio potreba, 110 tona, dok je preostalih četrdesetak tona nabavljala preko uvoza.

Dok je tvornica limene ambalaže svoj profit ponajviše ostvarivala držeći jaku poziciju u domaćoj ribarskoj industriji, dotle je Jadranka bila najjači izvoznik kojeg je Vela Luka u povijesti imala. "Kad sam došao za direktora, prodavali smo tek 2 posto na domaćem tržištu - 98 posto je išlo u izvoz. To se do 90-tih izbalansiralo, na koncu smo došli na pola-pola. Na našem tržištu se tada već mogla postići dobra cijena", priča Šeparović navodeći kako se izvozilo u Afriku, istočnu i zapadnu Europu, te u Ameriku.
Nestabilnost ribarske industrije i planska privreda
Ribarsku industriju često su potresale krize jer je bila vezana ne samo za prilike na tržištu, nego i one u moru. O nestabilnosti te grane, možda najbolje govori jedna beogradska anegdota koja pokazuje koliko se ribarstvom tada zapravo nije moglo planski upravljati. "Kada su ministri otišli u Beograd kod Tita, svi osim Vice Buljana, tadašnjeg ministra ribarstva, došli su s planom proizvodnje. Na Titovo pitanje da kako to da on nije došao s planom, Vice je odgovorio da je njemu kao i Rankoviću: nas dvojica što ulovimo!", prisjetio se Dragojević.

Pretvorba i privatizacija koje se u velolučkoj ribarskoj industriji odigravaju 1990-tih, svoj su vrhunac"dosegnule" 2006., kada je obustavljena proizvodnja, prvo u tvornici za preradu ribe, a potom i u tvornici ambalaže. Na mjestu današnje Jadranke trenutno niče novi pomorsko-putnički terminal, dok pojedine prostore tvornice ambalaže mladi Lučani pokušavaju prenamijeniti za kulturnu proizvodnju. Svoja nastojanja su iskazali koncem prošle godine, kada su organizirali izložbu pod nazivom Ambalaža, a kojom su okupili lokalne likovne umjetnike sve ne bi li stvorili novi prostor za dijalog, pa tako i onog međugeneracijskog. Dragojević pak od cijele izložbe, kako veli, nije vidio ništa, jer se u prenamijenjenim prostorima samo prisjećao zgoda i nezgoda nekadašnje proizvodnje.
Igor Mušić Ovaj tekst je objavljen uz potporu Fonda za pluralizam u sklopu projekta Ostvarivanje prava građana na javno informiranje.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nekada moćna ribarska industrija u Veloj Luci, perjanica tamošnje industrijalizacije, time i modernizacije, naročito u drugoj polovici 20. stoljeća, nakon pretvorbeno-privatizacijskog prevrata iz 90-tih godina ostala je tek kao resurs "revalorizacije", u najboljem slučaju kao kulisa za neke nove - kulturne namjene i prakse mladih.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
„Najvažnije dio projekta su prezentacije, predavanja u srednjim školama u svrhu senzibiliziranja srednjoškolaca za poduzetnički duh kojim se Korčula oduvijek u prošlosti mogla podičiti", zaključio je Andrija Fabris, gradonačelnik grada Korčule istaknuvši jedan od glavnih napora i ciljeva projekta „Grad Korčula prijatelj poduzetnika". Osim studijskih putovanja, predstavljanja primjera najbolje prakse, okruglog stola s poduzetnicima, info punkta „Petak za poduzetnike" tijekom kojeg su obrtnici svakog petka tijekom cijele godine mogli pitati bilo kakvu pomoć i savjet, sufinanciranja predstavljanja lokalnih poduzetnika na natjecanjima i sajmovima, sufinanciranje sajmova „Bijeli otok-crna vina" i „Dani pošipa", održano je i ukupno osam susreta u osnovnim i srednjim školama prilikom kojih je 15 uspješnih poduzetnika s područja Grada Korčule objasnilo i na najboljem primjeru pokazalo više od 130 učenika što znači biti obrtnik, zašto je to potrebno, dobro, pozitivno i pohvalno, koji su izazovi, a koje dobrobiti poduzetništva, stimulirajući njihov interes i potičući njihov poduzetnički duh. Zadobiti interes mlađih naraštaja kako ne bi nakon školovanja čekali udobnu fotelju u nekoj tvrtki nego se odlučili na samozapošljavanje glavni je i osnovni cilj projekta koji će se vrlo opipljivo i konkretno odraziti na poduzetničku klimu otoka u budućnosti.

„Jedna kriva procjena u prošlosti stajala nas je toga da stari zanati izumiru", zaključio je gradonačelnik Andrija Fabris. Zato je bitno poticati i ohrabrivati one koji se i dalje bore među izazovima poduzetništva na otoku. Svi oni stari obrtnici, klesari i brodograditelji, ostavili su nam u nasljeđe ne samo bogatu kulturnu baštinu već i tradiciju rada, kulturu obrtništva koju moramo njegovati, štititi i sačuvati za buduće naraštaje. Projekt „Grad Korčula prijatelj poduzetnika" sa svojom završnom manifestacijom „Sajam kamena i drva", koji su organizirali Grad Korčula, KORA d.o.o., TZ Korčula, TZ općine Lumbarda, TZ općine Smokvica, TZ općine Blato, TZ općine Vela Luka i Udruženje obrtnika Korčula - Lastovo, veliki su korak prema osnaživanju poduzetničke klime, razumijevanja postojećih problema kao i pronalaženja odgovora na iste, motiviranje i poticanje obrtničkog duha, a sve u svrhu poboljšanja svakodnevnog života u tako limitiranim, izazovnim ali i neprocjenjivim uvjetima jednog dalmatinskog otoka.

AUTOR: Dora Mikelić

Galerija

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
u potrazi za izgubljenim zanatima - arhiva - novosti - kora – korčulanska razvojna agencija za lokalni razvoj i poslovne usluge

# data[].attributes.attachment_link.description
„Najvažnije dio projekta su prezentacije, predavanja u srednjim školama u svrhu senzibiliziranja srednjoškolaca za poduzetnički duh kojim se Korčula oduvijek u prošlosti mogla podičiti", zaključio je Andrija Fabris, gradonačelnik grada Korčule istaknuvši jedan od glavnih napora i ciljeva projekta „Grad Korčula prijatelj poduzetnika".

# data[].attributes.attachment_link.title
Brodogradilište Greben, Klapa Greben - U našeg Marina

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Vinski Razgovori s Tomislavom Stiplošekom

# data[].attributes.body
Pomoću dolje navedenih poveznica, istražite današnji način života na otoku Korčuli te razmislite koje su se promjene dogodile u načinu života ljudi danas u odnosu na nekada, koje su današnje glavne gospodarske grane te kako suvremeni način života utječe na ekosustav obale. Napravite PPT prezentaciju o tome što ste istražili i doznali koju ćete kasnije prezentirati kolegama iz druge skupine. Priložite je na dnu ovoga stupca.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Objavljeno: 22. 11. 2013.

U ekološkoj poljoprivrednoj proizvodnji se za gnojidbu uzgajanih kultura najčešće koriste različite vrste organskih gnojiva, ali i neke vrste mineralnih gnojiva koje su propisane važećim zakonom i pravilnikom.

Organska gnojiva u širem smislu obuhvaćaju raznovrsne smjese biljnih ostataka i/ili životinjskih izlučevina različitog stupnja razloženosti, čijim se unošenjem u tlo dodaju glavna biljnih hranjiva u različitim odnosima. Osnovne karakteristike organskih gnojiva su sljedeća: povećavaju sadržaj organske tvari u tlu, sadrže sva biljkama potrebna hranjiva, nakon unosa u tlo imaju produženo djelovanje jer prolaze kroz postupan proces razgradnje te je na taj način ujedno i smanjena mogućnost gubitaka hranjiva ispiranjem iz tla. Osim toga, organska gnojiva osim što hranjivima opskrbljuju biljne kulture, one predstavljaju i izvor hranjivih tvari za faunu i mikroorganizme tla koji su neophodni za prerađivanje organskih i humusnih tvari u tlu čime se zatvara ciklus kruženja tvari i energije u ekosustavu.

U organska gnojiva ubrajamo žetvene ostatke kao što su slama, kukuruzovina, ostaci suncokreta, uljane repice i drugih usjeva. Njihovo zaoravanje u tlo se u fertilizacijskom smislu smatra organskom gnojidbom.

Stajnjak odnosno kruti stajski gnoj je kruta smjesa različito razgrađenih čvrstih i tekućih izlučevina domaćih životinja i stelje (prostirke). Na njegov sastav utječe više različitih čimbenika kao što su vrsta domaćih životinja, vrsta i količina stelje, te način i uvjeti čuvanja i sazrijevanja stajskog gnoja. U ekološkoj poljoprivredi se ne preporuča upotreba svježeg stajnjaka, već poluzrelog (dozrijevanje 3-4 mjeseca) odnosno zrelog stajnjaka (dozrijevanje nakon 6-8 mjeseci). Prilikom gnojidbe se kruti stajski gnoj aplicira u količina od 20 t/ha na više, a nakon aplikacije, iz njega će se biljna hranjiva oslobađati postepeno u razdoblju od 3 do 4 godine što ovisi o vrsti tla: dinamika razgradnje na teškim tlima u razdoblju od 4 godine (40-30-20-10) dok je dinamika razgradnje na lakšim tlima u razdoblju od 3 godine 50-30-20.

Gnojovka ili polutekući stajski gnoj dobiva se u suvremenim stajama gdje se životinjski ekskrementi čuvaju bez primjene stelje, a njen sadržaj odnosno koncentracija pojedinih hranjiva ovisi o vrsti stoke, načinu hranidbe te načinu čuvanja.

Gnojnica ili tekući stajski gnoj čine tekuće izlučevine domaćih životinja koje stelja ne upije i koje se skupljaju odvojeno od krutog stajskog gnoja.

Komposti su organska gnojiva proizvedena kontroliranom oksidativnom mikorbiološkom razgradnjom različitih smjesa prvenstveno biljnih ostataka, ponekad pomiješanih sa stajskim gnojivima i životinjskim ostacima. Kompostirati se zapravo može sav materijal koji je biorazgradiv, a uvjeti koje se prilikom kompostiranja trebaju ispuniti su dovoljne količine kisika, povoljna vlažnost i pH kompostne hrpe. Proces kompostiranja nestabilnu kompostnu smjesu pretvara u visokokvalitetno stabilno organsko gnojivo, pri čemu dolazi do smanjenja volumena za oko 50%, povećanje gustoće te kapaciteta za vodu, a osim toga i povećanje udjela makro i mikro elemenata te snižavanja pH vrijednosti.

Vermikomposti (lumbripost ili biohumus) je organsko gnojivo ili supstrat za proizvodnju presadnica, koji se dobiva mikrobiološkom razgradnjom organske tvari djelovanjem kalifornijske gujavice (lat. Esenia feotida). U fertilizacijskom smislu nepovoljna svojstva svježe organske tvari se metaboličkom aktivnosti gujavice popravljaju, čime nastaje stabilno i kvalitetno organsko gnojivo bogato raznovrsnim biljnim hranjivima koje se je osim za gnojidbu vrlo povoljno za uzgoj presadnica različitih poljoprivrednih kultura.

Guano su zapravo nataloženi ekskrementi ptica, koje se preradom oblikuje u granule različitih veličina pa su i zbog toga vrlo pogodni za raspodjelu po poljoprivrednom tlu. Njegovom aplikacijom se tlo obogaćuje biljnim hranjivima, ali osim toga, on povoljno djeluje i na fizikalna svojstva tla te se zbog toga vrlo često koristi i kao kondicioner tla.

Zelenom gnojidbom, odnosno plitkim zaoravanjem zelene biljne mase u tlo ili malčiranjem, poljoprivredno tlo se obogaćuje organskom tvari koja ima višestruk učinak. Sjetvom određenih vrsta mahunarki ili leguminoza koje imaju sposobnost stvaranja simbiotskih odnosa s kvržičnim bakterijama a zbog toga i vezanje atmosferskog dušika kojim onda obogaćuju tlo. Osim toga, smanjuje se intenzitet erozije tla, te ispiranje hranjiva iz tla, te se intenziviraju mikrobiološki procesi u tlu.

Osim navedenih organskih gnojiva, u ekološkoj poljoprivrednoj proizvodnji dopušteno je korištenje kompostirane ili fermentirane mješavine biljne tvari (proizvod koji se dobiva od mješavina biljne tvari koja je podvrgnuta kompostiranju ili anaerobnoj fermentaciji za dobivanje bioplina), proizvodi ili nusproizvodi životinjskog podrijetla (kao što su krvno brašno, koštano brašno, brašno od papaka ili rogova, mesno brašno, riblje brašno, brašno od perja, dlake, vuna krzno, dlaka i dr.), proizvodi i nusproizvodi biljnog podrijetla (kao što su ljuske i drugo ostaci koji nastali tokom prerade), morske alge i proizvodi od morskih algi.

Osim toga, dopuštena je upotreba sredstva kao što su meki mljeveni sirovi fosfati, aluminij kalcijev fosfat, kalijev sulfat, magnezijev sulfat, kalcijev sulfat, magnezij i kalcijev karbonat, natrijev klorid, sirova kalijeva sol, bazična šljaka, kameno brašno i gline te elementi u tragovima i dr.

Poveznice

aluminij kalcijev fosfat bazična šljaka biohumus gnojnica gnojovka guano kalcijev sulfat kalijev sulfat kameno brašno kompost kruti stajski gnoj lumbripost magnezij i kalcijev karbonat magnezijev sulfat meki mljeveni sirovi fosfati natrijev klorid polutekući stajski gnoj sirova kalijeva sol stajnjak tekući stajski gnoj

Ekološka poljoprivreda - Sve

# data[].attributes.attachment_link.description
Objavljeno: 22. 11. 2013. U ekološkoj poljoprivrednoj proizvodnji se za gnojidbu uzgajanih kultura najčešće koriste različite vrste organskih gnojiva, ali i neke vrste mineralnih gnojiva koje su propisane važećim zakonom i pravilnikom. Organska gnojiva u širem smislu obuhvaćaju raznovrsne smjese biljnih ostataka i/ili životinjskih izlučevina različitog stupnja razloženosti, čijim se unošenjem u tlo dodaju glavna biljnih hranjiva u različitim odnosima.

# data[].attributes.headline
Korištenje pesticida i herbicida u poljoprivredi

# data[].attributes.subject
Korištenje pesticida i herbicida u poljoprivredi

# data[].attributes.attachment_link.title
Do we really need pesticides? - Fernan Pérez-Gálvez

# data[].attributes.attachment_link.title
Uljara Presa  -  Vela Luka (Otok Korčula)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Vinski Razgovori s Tomislavom Stiplošekom

# data[].attributes.attachment_link.title
Posjetili smo Smokvicu gdje se Pošip generacijama usavršavao.

# data[].attributes.headline
Istraživanje o interakciji ribara i ptica 2020.

# data[].attributes.subject
Istraživanje o interakciji ribara i ptica 2020.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Autor: A. Miletić
Istraživanje o interakciji ribara i ptica provedeno je s ciljem razumijevanja i procjene glavnih negativnih utjecaja na populacije morskih ptica (s naglaskom na vrste sredozemni galeb, kaukal i greugula) na kopnu i na moru te definiranja aktivnosti i mjera koje će ih ublažiti.

Poznato je kako ribolovne aktivnosti posredno ili neposredno mogu utjecati na brojnost morskih ptica, međutim točan opseg njihovog stradavanja na području hrvatskog dijela Jadrana nije jasan. Stoga je ovo istraživanje imalo za cilj:

1. dobiti uvid u opseg uporabe ribolovnog alata s potencijalnim utjecajem na navedene morske ptice,

2. utvrditi razmjere slučajnog ulova morskih ptica,

3. utvrditi interes i tehničke mogućnosti za uvođenje ribolovnih alata, opreme ili mjera kojima će se smanjiti ili potpuno ukloniti slučajni ulov morskih ptica.

Anketiranje ribara provedeno je anonimno i to u zimskom periodu tijekom kojeg su ribolovne aktivnosti smanjene, u Komiži (Vis), Veloj Luci (Korčula) te na otoku Lastovu. Ova područja prepoznata su kao mjesta na kojima obitavaju ribari koji love alatima s najvećim potencijalom slučajnog ulova morskih ptica, odnosno parangalom i mrežama stajačicama te love unutar i uz granice dvaju područja na koja je projekt usmjeren (POP Lastovsko otočje i POP Pučinski otoci).

Anketnim upitnikom željele su se prikupiti informacije o upoznatošću ribara s projektom, njihovim stavovima o morskim pticama, učestalošću obavljanja ribolovnih aktivnosti, te mjestima eventualnog susreta s morskim pticama.

Ispitanici se ribolovom bave zbog dodatnog prihoda, rekreacije ili obiteljske tradicije, ljubavi prema moru i brodovima te se radi o specifičnom životnom stilu jednog dijela otočnog stanovništva. U uzorku je prosjek bavljenja ribolovom 22 godine, što ukazuje na to da je ribolov cjeloživotna aktivnost. Glavnina anketiranih ribara ribolovnu aktivnost obavlja tijekom cijele godine, s najvećim intenzitetom tijekom ljetnih mjeseci (lipanj, srpanj, kolovoz, rujan), a obavljaju je većinom u zoni C (širi akvatorij otoka Visa), zoni G (otoci Korčula i Lastovo) i zoni D (južni akvatorij otoka Lastova). Anketirani ribari istovremeno posjeduju nekoliko povlastica: za parangale, mreže, odnosno, vrše te udičarske alate. Dominiraju povlastice za parangale, te mreže i vrše. Većinom se radi o pridnenim, a nešto manje plutajućim parangalima.

Interakcija između ribara i ptica najčešće se odvija rano ujutro prilikom čišćenja ribe, kod bacanja i dizanja parangala ili mreža. Rezultati anketa pokazuju da slučajan ulov ptica nije posve zanemariv, a najčešće se događa nakon bacanja parangala u more, prije nego što mamac potone ili se ptica uplete u mrežu. Više od polovice ispitanika barem je jednom za vrijeme ribolova slučajno ulovila pticu. Većinom se radi o morskom vrancu ( Phalacrocorax aristotelis desmarestii) i galebu klaukavcu ( Larus michahellis) ali ulove se i vrste ptica od posebnog značaja za ovaj projekt. Zabrinjavajuće je to što je većina ispitanih ribara prepoznala plutajući otpad iz mora kao značajan problem na području na kojem obavlja ribolovnu djeltnost.

Kao što je ranije navedeno, ovim istraživanjem želio se i procijeniti interes ribara za uvođenjem mjera za smanjenje slučajnog ulova morskih ptica. Od pet ponuđenih načina smanjenja slučajnog ulova, najveći stupanj podržavanja među ribarima imaju mjere korištenja prilagođenih ribolovnih alata te mjera stavljanja dodatnog olova na parangale.

Također, trećina ispitanika navela je da bi sudjelovala u pilot projektu zamjene postojećih alata s istim tipom alata ali koji onemogućava slučajni ulov morskih ptica, a optimističan je podatak da bi više od pola ispitanika prihvatila mogućnost ukrcaja istraživača specijaliziranog za promatranje ptica na svoje plovilo, što dosta govori o otvorenosti i zainteresiranosti ribara za suradnju u znanstvenim i stručnim aktivnostima.

Predstavljanje rezultata provedenog anketiranja, kao i sastanci o mjerama za smanjenje slučajnog ulova ptica s ribarima u Komiži, Veloj Luci te na otoku Lastovu su u tijeku.

Izvor: Institut društvenih znanosti Ivo Pilar (2020): Izvješće o opsegu uporabe ribolovnog alata s potencijalnim utjecajem na morske ptice, te o razmjeru slučajnog ulova morskih ptica u okviru projekta LIFE ARTINA - LIFE17 NAT/HR/000594 "Seabird Conservation Network in the Adriatic". Zagreb

# data[].attributes.attachment_link.title
Istraživanje o interakciji ribara i morskih ptica

# data[].attributes.attachment_link.description
Autor: A. Miletić Istraživanje o interakciji ribara i ptica provedeno je s ciljem razumijevanja i procjene glavnih negativnih utjecaja na populacije morskih ptica (s naglaskom na vrste sredozemni galeb, kaukal i greugula) na kopnu i na moru te definiranja aktivnosti i mjera koje će ih ublažiti.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I novija istraživanja pokazuju da je ugrožena većina popularnijih vrsta poput srdela, inćuna, oslića, škampa ili lista, a da se učestalost izlova ne smanjuje, no primjeri zaštite poput onog u Jabučkoj kotlini daju nadu da se eko-sustav ipak može spasiti

D ramatično smanjivanje ribljeg fonda uslijed pretjeranog izlovljavanja jedan je od najvećih gorućih problema u morima diljem svijeta, pa tako i u Mediteranu, no problem svakako nije od jučer.Iako već godinama postoji cijeli niz inicijativa, planova i strategija koje bi trebale naći balans između gospodarskih interesa i očuvanja ribljih vrsta, i friškiji znanstveni podaci pokazuju da je ribe i dalje sve manje a izlova i dalje sve više.

Svjedoče tome i rezultati istraživanja talijanskih znanstvenika iz Ancone objavljenog početkom ove godine koje je na području Mediterana mjerilo učestalost koćarenja pomoću analize tzv. AIS komunikacijskih signala s brodova koji daju informacije o poziciji, brzini, kursu, pa i veličini broda, a koji su obavezni na području EU za sve brodove duže od 15 metara. Znanstvenici su mjerenja analizirali između 2012. i 2014. godine na području cijelog Mediterana zabilježivši u tom periodu prosječno povećanje u učestalosti koćarenja od čak 22 posto. Jadran se pri tome pokazao kao jedna od nekolicina lokacija gdje je zabilježen najveći porast koćarskog "prometa".

Sustav kontrole

Iako su ta mjerenja sad već stara tri godine, i ovi rezultati svjedoče o nastavku trenda koji je zabilježen više puta posljednjih godina, između ostalog i u sad već razglašenoj prošlogodišnjoj studiji Chiare Piroddi s Instituta za znanost mora u Barceloni i suradnika koje je pokazalo da je u posljednjih pola stoljeća kombinacija promjena u produkciji biomase (kao izvora hrane za morske životinje) i komercijalnog izlova ribe rezultirala s ogromnim promjenama u mediteranskom eko-sustavu.

- Prema našim nalazima, Jadran je jedan od najugroženijih dijelova Mediterana. Specifično baš za Jadran, čini se da je uništavanje eko-sustava većinom prouzročeno pretjeranim izlovom ribe. Jedina iznimka su inćuni i srdele gdje su smanjivanju ribljeg fonda osim izlova pridonijele i promjene u okolišu koje su smanjile količinu riblje hrane. Najugroženije u Jadranu su prema našim podacima vrste poput oslića, grdobine, trlje i morskih pasa. Podaci pokazuju i da se količina ulova u Jadranu povećavala negdje do devedesetih godina i od tada stalno opada, unatoč vidljivom povećanju izlova, a to se događa zbog ugroženosti eko-sustava, komentirala je za Novi list Piroddi.
.

Lovostaji su spas , ali samo ako nisu vremenski promašeni

Lovostaji i duže zabrane poput one koja je trenutno na snazi kraj otoka Jabuke glavni su način borbe za jadranski eko-sustav, no kako upozorava biolog Petar Kružić s PMF-a u Zagrebu, osim što, po njegovom mišljenju, u Hrvatskoj ne funkcionira najbolje sustav kontrole propisa i lovostaja, stvari kompliciraju i klimatske promjene.

- Ideja je da se ribljim zajednicama da šansa da se obnove, no promjene u klimi utječu i na promjene u vremenu razmnožavanja ribe, pa bez stalnih podataka o tome, neki lovostaji mogu biti vremenski promašeni, upozorava Kružić.
.

Strategije za spas

Nedo Vrgoč, ravnatelj Instituta za oceanografiju i ribarstvo u Splitu tvrdi da hrvatski stručnjaci intenzivno rade na prikupljanju i analiziranju podataka i osmišljavanju strategija za spašavanja jadranskog eko-sustava, a s talijanskim kolegama koji su objavili nedavno istraživanje o učestalosti koćarenja imaju i jednu od dugogodišnjih međunarodnih suradnji.

- Njihov rad na novi i interesantan način opisuje ono što je već poznato u Jadranu i Mediteranu - a to je da je razina eksploatacije iz godine u godinu sve veća i to poglavito u glavnim ribolovnim područjima. Sve ovo za posljedicu ima prelov ključnih vrsta i negativne promjene u populacijama i ekosustavima.
Negativne promjene se očituju u:

padu biomase gospodarski najvažnijih vrsta praćenom padom ulova,

promjenama u strukturi populacija - lov sve manjih primjeraka,

smanjenje veličine jedinki kod kojih nastupa spolna zrelost,

dominacija nezrelih primjeraka,

a vidljive su i promjene poput:

smanjenja udjela osjetljivih vrsta u zajednicama,

promjene u hranidbenom lancu i slično,

tumači Vrgoč, tvrdeći da splitski Institut već godinama prati situaciju provođenjem i sudjelovanjem u različitim nacionalnim i međunarodnim projektima.

Najveći dio podataka o stanju resursa, pojašnjava on, prikuplja se kroz Nacionalni plan za prikupljanje podataka u ribarstvu usklađen na razini EU. Osim rezultata znanstvenih istraživanja kroz nekoliko međunarodnih projekata u koje su uključeni i hrvatski znanstvenici, prikupljaju se i podaci o svim tipovima ribolova direktno na ribarskim plovilima i na iskrcajnim mjestima.
- Navedena istraživanja pokazuju da je većina resursa u Jadranskom moru prelovljena.
Prema zadnjim procjenama u Jadranskom moru u prelovu su sve ključne komercijalne vrste -

Relativno povoljno je stanje jedino kod trlje blatarice i kozice, tvrdi Vrgoč.
.

"Slučajne" žrtve

Kao što je dobro poznato, veliki dodatni problem koćarenja je uništavanje morskog dna i "slučajne" žrtve - druge vrste koje završe u mrežama.

- Kad koćarice love ribe poput lista ili oslića, izvade i neke druge vrste riba, te ježince, trpove, koralje, sve i svašta se nađe u mreži i to u nemalim količinama. To vam je isto kao da helikopterom i mrežom lovite krave na pašnjaku, kaže prof. Petar Kružić upozoravajući da je to jedan od važnih faktora koji pridonosi uništavanju eko-sustava. On smatra da su u tom smislu kontrole najslabije kad je riječ o zaštićenim područjima kraj Nacionalnih parkova.

Rezultati američkog istraživanja objavljenog ovog tjedna u časopisu Science pokazuju da bi održivo ribarstvo značilo i spas za više od polovice vrsta indirektno ugroženih komercijalnim izlovom ribe.
.

Održiv ulov

Trenutne mjere regulacije ribolova uključuju smanjenje kapaciteta flote kroz uništavanje dijela brodova, privremene prostorno vremenske lovostaje, interventne mjere zaštite pojedinih područja prilikom pojave veće količine nezrelih primjeraka i posebne regulacije ribolova u rastilištima i mrijestilištima.

- Iako te mjere pokazuju određene pozitivne pomake, još smo daleko od uspostave održivog ribolova u Jadranu. Da bi se to postiglo trebat će bliska suradnja svih dionika u ribarstvu - kako na nacionalnoj, tako i međunarodnoj razini.

I normalno, trebat će vremena. Jer sadašnje stanje je nastalo kao posljedica pedesetak godina pretjerane eksploatacije te nije za očekivati da će se ono značajnije popraviti kroz kratko vrijeme i bez drastičnih mjera redukcije ribolovnog napora i ulova, reći će Vrgoč.

Plan EU da se do 2020. godine za sve ključne vrste i sva područja procijeni i dostigne maksimalno održiv ulov - ona količina ribe koja se može izloviti bez opasnosti da se poremeti obnavljanje - po njemu nije pretjerano realan.
.
.

Jedno od važnijih postignuća je uspostava zaštićenog ribolovnog područja u Jabučkoj kotlini, kojom se pokušava obnoviti populacija škampa i oslića u Jadranskom moru, ističe Vrgoč.

- Prije tri godine "zatvorili" smo Jabučku kotlinu na godinu dana. Međutim talijanska strana nije pristala na duži period, pa je područje opet otvoreno, a pozitivni efekti su nestali u roku od pet tjedana.

Sada je ribolov tamo zabranjen na tri godine i nema nakon toga automatskog otvaranja već se najprije gleda stanje.

To područje je ključno mrijestilište za škampa i oslića i pozitivni efekti u obnovi ribljeg fonda se već vide. Odrasla riba u većem broju migrira iz tog područja na područje eksploatacije.

To je i prvi slučaj da su se dvije zemlje uspjele dogovoriti oko dugotrajnije zaštite jednog područja i sad je plan da to pokušamo primijeniti na određenom području kraj Istre, u ZERP-u, koje je ključno za razmnožavanje lista, najavio je Vrgoč.

Revolucionarni zahvati

Ideja je, pojašnjava on, da zaštićeno područje bude ravnomjerno raspoređeno između teritorija Italije i Hrvatske i da ne bude tek simbolične veličine.

- Takva međunarodna zaštićena područja su prilično revolucionarni zahvati u Mediteranu. Trenutno s kolegama iz Italije i Malte sudjelujemo u međunarodnom projektu MANTIS, u sklopu kojeg radimo prognostičke modele i simulacije na koji bi način veličine i lokacije zaštićenih područja utjecale na organizme, kako bi pronašli najbolji kompromis sa socijalno-ekonomskim aspektima, pojašnjava naš sugovornik.

Razmišlja se i o tome da se u južnom Jadranu zabrani koćarenje na dubini većoj i do 500 metara kako bi se zaštitilo morsko dno. Iako se o svim mjerama ograničenja nerijetko vode burne rasprave u javnosti, Vrgoč tvrdi da znanstvenici dobrim dijelom imaju podršku ribara koji i sami uviđaju da sadašnji način eksploatacije nije dugoročno održiv.

U skladu s time, analize objavljene ovog tjedna u časopisu Science sugeriraju da je je više od polovice ribolovnih područja na svijetu "prelovljeno", no da bi obnavljanje ribljeg fonda na tim područjima moglo povećati zaradu od ribolova i do 80 posto.

# data[].attributes.attachment_link.title
Borba za jadranski eko-sustav: pretjerani izlov ribe rješava se održivim ribolovom i lovostajem koji je u skladu s klimatskim promjenama - Pokret Otoka

# data[].attributes.attachment_link.description
I novija istraživanja pokazuju da je ugrožena većina popularnijih vrsta poput srdela, inćuna, oslića, škampa ili lista, a da se učestalost izlova ne smanjuje, no primjeri zaštite poput onog u Jabučkoj kotlini daju nadu da se eko-sustav ipak može spasiti

# data[].attributes.attachment_link.title
Vela Luka / Island Korčula / Bay of Vela Luka / Clear sea and beautiful beaches

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ministarstvo turizma posebnu važnost pridaje održivom razvoju hrvatskog turizma, što je vidljivo iz brojnih dosadašnjih aktivnosti i programa na području cijele Hrvatske, uz osobito poštivanje i očuvanje resursa, kako prirodnih tako i kulturnih, te razvoja koji stvara dobrobit i blagostanje cjelokupnome društvu.

Tijekom međunarodne suradnje, Ministarstvo je surađivalo s mnogim organizacijama i udrugama koje svoju djelatnost vežu upravo uz održivi i odgovorni turizam, te smo uvidjeli potrebu za poboljšanjem informiranja hrvatske, posebno turističke, javnosti o temama iz ovog područja...više "

# data[].attributes.attachment_link.title
Održivi razvoj turizma u Hrvatskoj - Naslovna

# data[].attributes.attachment_link.description
Hrvatski je portal o održivome turizmu namijenjen prije svega zainteresiranim hrvatskim dionicima s namjerom informiranja o raznim aspektima održivoga i odgovornog turizma u našoj zemlji. Međutim, portal će ujedno predstavljati mjesto gdje je moguće pronaći informacije o međunarodnim organizacijama, inicijativama, partnerstvima i dokumentima koji pružaju dodatni uvid u temu.

# data[].attributes.headline
Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule

# data[].attributes.subject
Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Izvorni znanstveni članak
https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04
Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja
Ivan Šulc ; Sveučilište u Zagrebu, Prirodoslovno-matematički fakultet, Geografski odsjek, Zagreb, Hrvatska

APA 6th Edition
Šulc, I. (2014). Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja. Hrvatski geografski glasnik, 76. (2.), 61-84. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04 MLA 8th Edition
Šulc, Ivan. "Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja." Hrvatski geografski glasnik, vol. 76., br. 2., 2014, str. 61-84. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04. Citirano 19.04.2021. Chicago 17th Edition
Šulc, Ivan. "Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja." Hrvatski geografski glasnik 76., br. 2. (2014): 61-84. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04 Harvard
Šulc, I. (2014). 'Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja', Hrvatski geografski glasnik, 76.(2.), str. 61-84. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04 Vancouver
Šulc I. Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja. Hrvatski geografski glasnik [Internet]. 2014 [pristupljeno 19.04.2021.];76.(2.):61-84. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04 IEEE
I. Šulc, "Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja", Hrvatski geografski glasnik, vol.76., br. 2., str. 61-84, 2014. [Online]. https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04

Sažetak
U radu se analizira razvojni ciklus otoka Korčule od 1964. do 2012. prema Butlerovu (1980) modelu, u skladu s kriterijima Lundtorpa i Wanhila (2001). Turistički razvoj u promatranom razdoblju analiziran je u dva zasebna razvojna ciklusa, s obzirom na različite faktore, segmentaciju turističke ponude, oblike turizma i prostorne procese. Prvi razvojni ciklus temelji se na klasičnome turističkom proizvodu sunce i more, pri čemu se turizam širi na cijeli otok, a završava opadanjem uslijed slabljenja atraktivnosti i konkurentnosti klasičnoga turističkog proizvoda krajem osamdesetih, a zatim i zbog Domovinskog rata. Aktualni razvojni ciklus počinje poslijeratnom obnovom turizma, ponovno na temelju kupališnog turizma, no već sredinom prvoga desetljeća 21. stoljeća otok ponovno ulazi u fazu stagnacije. Zbog toga se sve veći napori ulažu u razvoj složene turističke ponude i oblika turizma s naglaskom na baštinu i aktivan odmor.

Ključne riječi
turistički razvoj; Butlerov model; Korčula (otok)

Hrčak ID: 135010

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
turistički razvoj; butlerov model; korčula (otok)

# data[].attributes.attachment_link.title
Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja

# data[].attributes.attachment_link.description
Izvorni znanstveni članak https://doi.org/10.21861/HGG.2014.76.02.04 Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja Ivan Šulc ; Sveučilište u Zagrebu, Prirodoslovno-matematički fakultet, Geografski odsjek, Zagreb, Hrvatska APA 6th Edition Šulc, I. (2014). Turistički razvoj i stagnacija otoka Korčule u modelu razvojnog ciklusa turističkih područja. Hrvatski geografski glasnik, 76.