# data[].attributes.body
Punk is not clothing or even a taste in music, but rather a subculture that lives within everyone that is pissed at modern society and thinks the government is lying to you. Welcome to the world of punk, and if you aren't willing to stay here, why don't you go outside and play hide and go fuck yourselves?

# data[].attributes.attachment_link.title
Nirvana - Come As You Are (Official Music Video)

# data[].attributes.attachment_link.title
Nirvana - Smells Like Teen Spirit (Official Music Video)

# data[].attributes.body
nirvanast pilt

# data[].attributes.attachment_link.description
ramones fashion value village punk fashion punk scene rock girl punk bands pop punk rock band bullet journal

# data[].attributes.body
sex pistols logo

# data[].attributes.attachment_link.description
ramones fashion value village punk fashion punk scene rock girl punk bands pop punk rock band bullet journal

# data[].attributes.body
Nirvana logo

# data[].attributes.attachment_link.description
ramones fashion value village punk fashion punk scene rock girl punk bands pop punk rock band bullet journal

# data[].attributes.body
sex pistols nüüd

# data[].attributes.attachment_link.description
ramones fashion value village punk fashion punk scene rock girl punk bands pop punk rock band bullet journal

# data[].attributes.body
sex pistols

# data[].attributes.attachment_link.description
ramones fashion value village punk fashion punk scene rock girl punk bands pop punk rock band bullet journal

# data[].attributes.body
Punk rokist pilt

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sex Pistols oli inglise punk ansambel, mis alustas tegevust Londonis 1975. aastal. Kuigi nad tegutsesid vaid kolm aastat ja andsid põhikoosseisuga välja vaid ühe albumi ja neli singlit, peetakse neid üheks mõjukamaks ja olulisemaks inglise punkbändiks.

Lauljad albumil "The Great Rock 'n' Roll Swindle"

Sex Pistols kasvas välja ansamblist The Strand, mis tegutses 1972- 1975 ja mille põhilised liikmed olid Steve Jones (laul), Paul Cook (trummid) ja Wally Nightingale (kitarr). 1975. aastal sai endisest New York Dollsi mänedžerist Malcolm McLarenist ansambli mänedžer. Sel ajal tekkisid Jonesi ja Nightingale'i vahel tülid bändi muusikalise suuna üle ja Nightingale lahkus bändist 1975. aasta suvel. Steve Jones hakkas mängima kitarri ja leiti bassist, Glen Matlock.

Augustis 1975 tutvus Jones McLareni ja Vivienne Westwoodi poes SEX John Lydoniga. Tal paluti pärast esinemisproovi, kus ta laulis poe muusikaautomaadi taustal Alice Cooperi "I'm Eighteeni", bändiga liituda. Lydoni lavanimeks sai Johnny Rotten. McLaren nimetas bändi ümber ja esimene kontsert Sex Pistolsi nime all toimus 6. novembril 1975 Saint Martinsi kolledžis. Sellele järgnesid kontserdid muudeski Londoni kolledžites ja kunstikoolides.

Pärast Londoni esimest punkfestivali klubis 100 Club, mis toimus 20. ja 21. septembril 1976, kirjutas Sex Pistols alla plaadilepingule EMI-ga. 26. novembril ilmus nende esimene singel, " Anarchy in the U.K.", mis oli üks esimesi punksingleid Suurbritannias (pärast The Damnedi "New Rose'i"). 1. detsembril esines bänd Thames Televisioni saates "Today", kus nad kasutasid vestluses saatejuht Bill Grundyga roppusi, näiteks sõnu " shit" ja " fuck". See intsident tõi kaasa palju negatiivset tähelepanu. Pärast Suurbritannia tuuri detsembris, millest paljud kontserdid ära jäid, vallandas EMI bändi jaanuaris 1977.

Veebruaris 1977 lahkus ansamblist bassist Glen Matlock. Väidetavalt olid põhjusteks suurenevad lahkhelid Rotteniga. Uueks bassistiks sai Rotteni sõber Simon John Ritchie, kelle lavanimeks sai Sid Vicious. Kuigi ta oli äärmiselt vilets muusik, toetas McLaren tema kandidatuuri, sest tema väljanägemine sobis McLareni arusaamadega punkmoest. Sid Vicious mängis esimese kontserdi Sex Pistolsis 3. aprillil 1977.

10. märtsil kirjutas bänd Buckinghami palee juures toimunud pressitseremoonial alla plaadilepingule A&M Recordsiga. Surve tõttu omaenda töötajailt, esinejatelt ja levitajatelt ütles plaadifirma lepingu kuus päeva hiljem üles. Mais kirjutas bänd Virgin Recordsiga alla oma kolmandale ja viimasele plaadilepingule.

Ansambli teine singel, " God Save the Queen", ilmus 27. mail 1977. Kuigi seda nähti otsese rünnakuna kuninganna Elizabeth II pihta, väitis Rotten hiljem, et lugu oli üldine monarhia pihta suunatud kriitika. BBC keelas loo eetris mängimise. NME edetabelis jõudis lugu esikohale, ametlikus Suurbritannia edetabelis aga teisele kohale. Oletati, et lugu oli tegelikult jõudnud esikohale, aga seda infot ei lubatud edetabelis avaldada. Suvel 1977 tuuritas bänd Skandinaavias ja Suurbritannias, viimases valenime SPOTS ("Sex Pistols Secrety on Tour" - 'Sex Pistols salaja tuuril') all, et vältida kontsertide ärajätmist.

Album " Never Mind the Bollocks Here's the Sex Pistols" salvestati märtsist juunini Londonis produtsent Chris Thomasega ( Roxy Music). Sid Vicious ei mänginud bassi ühelgi lool, selle asemel mängisid need sisse Steve Jones ja sessioonimuusikuna Glen Matlock. Album ilmus 28. oktoobril 1977. Kriitikute vastuvõtt oli erinev. Paljud poed keeldusid albumit müümast ja rahulolematust tekitas ka sõna " bollocks" kasutamine albumi nimes.

Sex Pistolsi viimane Suurbritannia kontsert toimus jõululaupäeval 1977. Jaanuaris 1978 alustas bänd oma esimest Ameerika Ühendriikide turneed. Paljude probleemide, bändisiseste rahulolematustega ja kehva korraldusega oli tuur täielik ebaõnnestumine. Sid Vicious, selleks ajaks heroiinist sõltuvuses, põhjustas palju probleeme, kakeldes ja publikut sõimates ja narkootikume otsides. Kontserdil San Franciscos 14. jaanuaril küsis Rotten pärast viimast lugu rahva käest: "Kas olete kunagi tundnud, et teid on petetud?" Kolm päeva hiljem teatas ta oma lahkumisest ansamblist.

Pärast Sex Pistolsist lahkumist vahetas Rotten oma nime tagasi John Lydoniks ja asutas koos koolisõbra Jah Wobble'iga ja endise The Clashi kitarristi Keith Levene'iga ansambli Public Image Ltd. Bänd lindistas Suurbritannia edetabelites esikümnesse jõudnud loo, "Public Image" ja salvestas 'i klassikaks peetava albumi " Metal Box" ( 1979). 1978. aastal kaebas Lydon Malcolm McLareni kohtusse, süüdistades teda muuhulgas raha maksmata jätmises ja nõudes kontrolli nime "Sex Pistols" üle.

Sid Vicious kolis New Yorki ja hakkas esinema sooloesinejana. 12. oktoobril 1978 leiti tema kauaaegne tüdruksõber Nancy Spungen hotellist Chelsea Hotel surnuna. Mõrvas süüdistati Vicioust, kes 2. veebruaril 1979 narkootikumide üledoosi tõttu suri.

McLarenil oli juba mõnda aega olnud plaan teha film Sex Pistolsi osavõtul. 1977. aastal palkas ta Russ Meyeri lavastama stsenaariumit, "Who Killed Bambi?", mille ta oli kirjutanud koos Roger Ebertiga. Võtted peatati aga juba teisel päeval, kui filmimeeskonna liikmed, kellele McLaren raha võlgnes, töölt lahkusid. Teine katse tehti 1978. aasta keskel, kui Cook ja Jones osalesid McLareni kirjutatud stsenaariumiga filmis " The Great Rock 'n' Roll Swindle", mille lavastas Julien Temple. Film kujutas endast McLareni versiooni Sex Pistolsi ajaloost, milles ta väitis, et ta lõi bändi ise ja manipuleeris sellega oma soovide kohaselt. Soundtrackil esinesid Jones, Cook ja Vicious, kes laulsid erinevatel lugudel vaheldumisi (kaht laulu laulis Edward Tudor-Pole ja läksid kaasa McLareni väljamõeldud trikkidega, nagu näiteks kolme laulu lindistamine koos tuntud kurjategija Ronnie Biggsiga.

Pärast pikka ja ägedat kohtulahingut said Sex Pistolsi neli liiget ja Sid Viciouse pärijad jaanuaris 1986 kontrolli bändi loomingu üle ja ainuõiguse kasutada nime "Sex Pistols". Tänu sellele oli võimalik lavastada 2000. aasta dokumentaal " The Filth and the Fury", mille lavastas samuti Julien Temple ja mis kujutas endast bändiliikmete versiooni Sex Pistolsi ajaloost.

Sex Pistolsi algkoosseis tuli 1996. aastal kokku kuus kuud kestnud turneeks "Filthy Lucre Tour", mille raames esineti Euroopas, Põhja- ja Lõuna-Ameerikas, Austraalias ja Jaapanis. Samuti esineti 2002. aastal Londonis ja 2003. aastal kolmenädalasel Põhja-Ameerika turneel "Piss Off Tour". Novembris 2007 andis bänd seitse kontserti Inglismaal, et tähistada Never Mind the Bollocksi 30. aastapäeva. 2008. aastaks olid nad kutsutud Isle Of Wight Festivalile.

Burchill, Julie & Tony Parsons, "The Boy Looked at Johnny: The Obituary of Rock and Roll", Pluto Press, 1978. ISBN 0-571-12992-7

Dalton, David, "El Sid Saint Vicious", St. Martin's Press, juuli 1997. ISBN 0-312-15520-4

Lydon, John, (koos Keith & Kent Zimmermaniga), "Rotten: No Irish, No Blacks, No Dogs", St. Martin's Press, mai 1994. ISBN 0-312-11883-X

Marcus, Greil, "Lipstick Traces: A Secret History of the Twentieth Century", Harvard University Press, 1989. ISBN 0-571-23228-0

Matlock, Glen, Silverton, Pete, "I Was a Teenage Sex Pistol" - Faber and Faber, oktoober 1991. ISBN 0-7119-1817-1

McNeil, Legs, Gillian McCain (toimetaja), "Please Kill Me", Grove Press, 1996. ISBN 0-349-10880-3

Nolan, David, "I Swear I Was There...: Sex Pistols and the Shape of Rock", Milo Press, mai 2001. ISBN 0-9549704-9-7

Parker, Alan ,"Vicious: Too Fast to Live", Creation Books, 2003. ISBN 1-84068-110-1

Southall, Brian, "The Sex Pistols: 90 Days at EMI", Omnibus Press, 2007. ISBN 978-1-84609-779-9

Savage, Jon, "England's Dreaming: The Sex Pistols and Punk Rock", Faber and Faber, 1991. ISBN 0-312-28822-0

"Sex Pistols Number One" (Julien Temple, 1976; võtteid varastelt kontsertidelt)

"The Great Rock 'n' Roll Swindle" (Julien Temple, 1979; Malcolm McLareni versioon Sex Pistolsi ajaloost)

"DOA" (Lech Kowalski, 1981; sisaldab kaadreid Sex Pistolsi 1978. aasta Ameerika Ühendriikide tuurist)

"Sid's Gang" (Andrew Mcleigh, 1999)

"The Filth and the Fury" (Julien Temple, 2000; Sex Pistolsi versioon sündmustest)

"Blood on the Turntable: The Sex Pistols" (Steve Crabtree, 2004; BBC dokumentaalfilm)

Välislingid

# data[].attributes.attachment_link.description
Sex Pistols oli inglise punk ansambel, mis alustas tegevust Londonis 1975. aastal. Kuigi nad tegutsesid vaid kolm aastat ja andsid põhikoosseisuga välja vaid ühe albumi ja neli singlit, peetakse neid üheks mõjukamaks ja olulisemaks inglise punkbändiks. Sex Pistols kasvas välja ansamblist The Strand, mis tegutses 1972- 1975 ja mille põhilised liikmed olid Steve Jones (laul), Paul Cook (trummid) ja Wally Nightingale (kitarr).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nirvana oli Ameerika Ühendriikides asutatud grunge ansambel.

Bändi laulja ning kitarrist Kurt Cobain ja bassimängija Krist Novoselic tegid nii raadiotes mängitavat populaarset muusikat kui ka rasket rokki. Nirvana muusika on agressiivne ja suunatud inimeste vastu, keda Cobain vihkas või armastas. Kuna Nirvana tegi grungemuusikat, võib nende loomingut pidada lärmakaks ja otsekoheseks.

Kurt Cobain ja Krist Novoselic kohtusid 1986. aastal. Mõlema sünnikohaks on Seattle'i lähedal asuv Aberdeeni linn. Sõbrad moodustasid ansambli Fecal Matter, mille nimi aga tihti muutus. Kui bändi nimeks oli juba Nirvana, liitus nendega trummar Aaron Burckhard. Nirvana olevat andnud oma esimese kontserdi Seattle'is 24. aprillil 1988. Samal aastal lahkus bändist Aaron Burckhard ja teda asendas mõned kuud Dave Foster, kelle hiljem vahetas välja Chad Channing.

Bändi esimene album "Bleach" ilmus 1989. aasta juunis Sub Pop'i nimelise iseseisva plaadifirma all. Plaadiümbrisel on bändi koosseisu kuuluvana nimetatud ka kitarrist Jason Everman, kuid ta lisati sinna vaid seetõttu, et laenas albumi salvestamiseks 606 dollarit. Juba järgmise aasta aprillis ja mais oli ansambel tuuril ning selle lõppedes lahkus bändist trummar Chad Channing, kelle asemele tuli Dave Grohl.

1990. aastal sõlmis Nirvana lepingu plaadifirmaga DGC (David Geffen Company) ning hakkas salvestama oma uut albumit " Nevermind", millele tahtis Cobain algselt pealkirjaks panna "Sheep". "Nevermind" avaldati 24. septembril 1991. DGC lootis, et "Nevermindi" suudetakse müüa 250 000 eksemplari, kuid albumi esimene singel " Smells Like Teen Spirit" saavutas suure edu väga kiiresti ning 1991. aasta jõuludeks müüdi "Nevermindi" 400 000 eksemplari nädalas. "Smells Like Teen Spirit" võitis MTV auhinna parima alternatiiv-muusikavideo eest ning album "Nevermind" sai kuldplaadi auhinna. "Nevermindilt" avaldati veel kolm singlit: "Come As You Are", "Lithium" ja "In Bloom".

Järgmine album "Incesticide" ilmus 14. detsembril Euroopas ning 15. detsembril Ameerika Ühendriikides aastal 1992, mis sisaldab demosid (esitluslugusid), väljavõtteid ja raadioeetris esitatud lugusid. Plaat oli jällegi edukas, kuid mitte nõnda nagu "Nevermind".

Veebruaris 1993 hakkas ansambel salvestama albumit " In Utero". Cobain tahtis esialgu panna albumi pealkirjaks "I Hate Myself and I Want To Die", kuid Novoselic muretses, et selle tagajärjel võidakse nad kohtusse kaevata. "In Utero" anti välja 21. septembril 1993, mille esimene singel "Heart-Shaped Box" võitis MTV auhinna parima muusikavideo eest. "In Uterolt" avaldati veel kaks singlit: "All Apologies / Rape Me" ning "Pennyroyal Tea". Viimane avaldati alles 2014. aastal, kuna Cobain suri enne, kui nad selle avaldada jõudsid.

1993. aasta detsembris andis ansambel MTV saates "Unplugged" akustilise kontserdi. Saatematerjalidega kontsertplaat "MTV Unplugged In New York" ilmus 1. novembril 1994, kus on lisaks kaks lugu, mida MTV üle ei kandnud.

Bänd läks laiali 8. aprillil 1994, kui leiti Kurt Cobaini surnukeha.

1996. aastal ilmus album "From The Muddy Banks Of The Wishkah", kus on bändi kontsertlindistused aastatest 1989-1994.

Aastal 2002 tuli välja best of album: " Nirvana". Lisaks parimatele hittidele on albumil ka laul " You Know You're Right", mis on lõpetamata demo bändi viimasest lindistamissessioonist.

Nirvana albumeid on Ameerika Ühendriikides müüdud üle 25 miljoni ja kogu maailmas 50 miljonit.

Diskograafia

# data[].attributes.attachment_link.description
Nirvana oli Ameerika Ühendriikides asutatud grunge ansambel. Bändi laulja ning kitarrist Kurt Cobain ja bassimängija Krist Novoselic tegid nii raadiotes mängitavat populaarset muusikat kui ka rasket rokki. Nirvana muusika on agressiivne ja suunatud inimeste vastu, keda Cobain vihkas või armastas. Kuna Nirvana tegi grungemuusikat, võib nende loomingut pidada lärmakaks ja otsekoheseks.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
punk, esti, muusikaunkar, ansamblid, core, zanr, kont, hard, avali, hardcore, kitarrunkaridungi, genre, bandistols, kontsert, metal, skate, green, garage, trubetsky, tone, zanrid, elda, yorgi, suurbritannia, deathrotesti, horror, disko, kitarri, lismaal, bass, ansamblitlaadifirma, major, california, celtic, black, fusion, kunst, helepanu

# data[].attributes.attachment_link.description
Punk rock. Stilistiline päritolu. psühhedeelne rock pub rock garage rock proto punk. Kultuuriline päritolu. 1970 aastad USA Suurbritannia ja Austraalia . Instrumendid. vokaal kitarr basskitarr löökriistad. Populaarsus. Suurbritannias Uus Meremaal Austraalias ja Kanadas tuntum kui USAs . Tuletised. alternative rock hardcore punk emo anarcho punk post punk queercore. Allþanrinimekiri. Punk þanrid....

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Punk rock on 1970. aastate keskel tekkinud rokkmuusikastiil, mille iseloomulikud esindajad on ansamblid Ramones, Sex Pistols, The Damned ja The Clash.

Väljendit kasutatakse ka sellega tihedalt seotud subkultuuri kohta.

Eellugu ja suunanäitajad

Väljendit punk rock (sõna punk tähendab inglise keeles muu hulgas ka algajat) kasutati esimest korda 1960. aastate keskpaigas USA-s arvukate briti rokki (British Invasion) jäljendanud ansamblite kohta. Praegu arvatakse nad garage rock'i alla. Tähtsamad neist olid The Sonics Seattle'ist, MC5 ja The Stooges Detroitist, The Seeds Austinist ning The Standells Los Angelesest. Need ansamblid olid küll kohalikus muusikaelus tuntud ning mõjukad, kuid nad ei saavutanud üleriigilist tuntust. Paljud neist olid oma rohmaka pillikäsitsusega suunanäitajad ka psühhedeelsele rokile.

Oluliseks suunanäitajaks oli New Yorgis tegutsenud ansambel The Velvet Underground, mis USA avalikkusele vastuvõetamatuks osutus. Teine oluline New Yorgi suunanäitaja oli lühikest aega tegutsenud New York Dolls, mis šokeeris inimesi The Rolling Stonesist inspireeritud äärmiselt lihtsustatud 'i mängimise ning laval naisteriiete kandmisega. Bänd esines põhiliselt kohaliku tähtsusega klubis Max's Kansas City, andis välja kaks albumit ning enne lagunemist oli lühikest aega selle mänedžer hilisem Sex Pistolsi mänedžer Malcolm McLaren.

Varajased punkansamblid New Yorgis

Punk rock'i kui muusikastiili alguseks võib pidada aastat 1974, kui New Yorgi klubides CBGB-s ja Max's Kansas City hakkasid regulaarselt esinema ansamblid Television, Ramones ja Blondie, hiljem lisandusid neile endise New York Dollsi liikme Johnny Thundersi The Heartbreakers ning Televisioni endise basskitarristi Richard Helli ansambel The Voidoids.

Mõiste " punk" kinnistasid aga ajakirjanik Legs McNeil ja kunstnik John Holmstrom oma -ajakirjaga Punk Magazine. Värske meediaväljaande reklaamimiseks kleepisid nad New Yorgi tänavanurkadele flaiereid kirjaga: " Watch out, punk is coming!". Esialgu jäi punk rock siiski vaid kitsa ringkonna siseasjaks. Esimest korda pälvisid New Yorgi punkansamblid laiemat tähelepanu 1975. aasta suvel toimunud kahepäevase CBGB festivaliga. Umbes samal ajal hakkasid trenditeadlikumad väikeplaadifirmad CBGB bände ja artiste "üles korjama". Patti Smith oli esimene, järgmine oli Ramones. Ramonese endanimeline debüütalbum ilmus 1976. aasta aprillis, mida paljud kriitikud peavad esimeseks tõeliseks punkalbumiks. Tõustes Billboardi edetabelis 111. kohale, lõi see album bändile teatud reputatsiooni, millele lisasid värvi plaadifirma katsed bändi koos selliste nimedega nagu Foreigner ja Black Sabbath esinema sundida. Erinevalt bändi omapäi antud klubikontsertidest osutusid need suured esinemised läbikukkumisteks. New Yorgis tekkis aga järjest uusi ansambleid. 1976. aastal lisandusid karismaatilise punkikooni Stiv Batorsi bänd Dead Boys ning väidetavalt maailma esimene psychobilly ansambel, hullumeelse lavaetendusega " The Cramps".

Esimesed Suurbritannia punkansamblid

4. juunil 1976 mängis Ramones Londonis, andes sel moel suuna kätte Suurbritannia esimese laine punkbändidele. Paljud tulevased Inglismaa punkikoonid nagu Joe Strummer, Captain Sensible ja Johnny Rotten tulid enne kontserti lava taha kiibitsema. Viimasele neist, juba tollal skandaalsele Johnny Rottenile pakkus Ramones proovilepanekuks õlle pähe uriini. Asjaosaliste mäletamist mööda olla Rotten küll klaasi tühjaks joonud, kuid püsinud seejärel pikalt vait.

Ramonesi 1976. aasta Londoni kontsert ja esimesed kohalikud punkbändid, nagu Sex Pistols ja The Clash said inspiratsiooniks paljudele Suurbritannia punkansamblitele. Enne aasta lõppu tekkis Inglismaal palju uusi punkansambleid, näiteks The Damned, The Vibrators, The Slits, X-Ray Spex, Siouxsie & the Banshees, Eater, The Subversives (hiljem UK Subs), The Adverts, London, Chelsea (hiljem Generation X), Subway Sect, Stinky Toys, Buzzcocks, Tom Robinson Band ja Eddie & the Hot Rods. Pungilainega läksid kaasa ka mitmed varem tegutsenud bändid, näiteks The Stranglers ja The Jam.

1976. aasta oktoobris andis The Damned välja Suurbritannia esimese punksingli "New Rose". Ka Sex Pistols ei hiilanud oma mängutasemega, kuid nad tulid esile õigel ajal: siis, kui oli tekkinud nõudlus selle muusika järele. Juba mõnda aega edetabelites võimutsenud lihvitud ja taltsas diskomuusika vajas vastukaaluks midagi karmimat ja agressiivsemat. Ka diskolaulude tekstid, mis keerlesid peamiselt armastuse ümber, ei pakkunud midagi neile noortele, kelle probleemideks olid vaesus, töötus, kuritegevus tänavatel ja kõige sellega kaasnev tüdimus.

Pungi eetiline tuum oli Mark Sinkeri sõnul järgmine: "soov šokeerida kasvas välja hoopis utoopilisest püüdlusest, soovist, et need žestid ei tohiks šokeerida, et selle asemel nad ühtäkki lihtsalt on kohased. Et nad toimivad moraalse katalüsaatorina - või siis viitena aegadele, mil ärritumine reserveeritakse päris vägivallale, tõelisele obstsöönsusele, millele iganes meie pilk peatuma jääb (viletsus, sõda, ebaõiglus, kõik ülejäänu); aga mitte soengutele, ropendamisele, valjule muusikale või inetutele piltidele sobimatus paigutuses. /---/ Ja kui sa seda ei mõista, siis oled sa ära teeninud solvamise."

Ameerika Ühendriikide punk rock

Kui Inglismaa punk rock oli moelaine, mis käis kõrgelt ja jooksis kiirelt liiva, siis USA-s jäi punkliikumine pikaks ajaks põranda alla. Konservatiivne USA ühiskond keeldus punki omaks võtmast, kuigi kohalikud scene'id eksisteerisid pea igas suuremas keskuses. Enamus neist sai inspiratsiooni liikumise algkodust, New Yorgist. Tõuke tegutsemiseks andis tihtipeale juhuslikult nähtud Ramonesi kontsert.

Olulistest USA scene'idest võib välja tuua California scene, mis sünnitas hardcore punk'i. Suunda näitasid ansamblid Black Flag, Circle Jerks ja Dead Kennedys. Omalaadseks inkubaatoriks kujunes paremkonservatiivne Orange County maakond, kust on pärit näiteks Mike Nessi country-punk'i ansambel Social Distortion ja The Offspring.

Washington DC scene'is tekkis straight-edge liikumine, suunanäitajaks Ian MacKaye oma ansamblitega Minor Threat ja Fugazi. Toimis aktiivne põrandaalune info liikumine. Bändifirmad asutati tihti bändide poolt oma materjali väljaandmiseks. Niimoodi alustasid Black Flagi firma SST ja Ian MacKaye label Dischord.

Bändid, kellest kunagi ametlikus muusikapressis ei kirjutatud, olid populaarsemad kui üldtunnustatud hüpiknukud-ikoonid. Punk rock' avastasid enda jaoks tollal "põranda all" olnud rulasportlased, kelle ajakiri Trasher pühendas nii mõnegi lehekülje mõne punkbändi tutvustamisele ning väiksestes tiraažides levitatud rulavideotes mängis tihti taustaks tempokas punk rock. Rulatamisest inspireeritud või rulatajatet austatud valdavalt hardcore punk'i viljelevaid bände nimetati 'iks. Esimeste skate-punk bändide hulka kuuluvad Suicidal Tendencies, The Hunns, US Bombs ja NOFX.

USA ühiskonna konservatiivsed kihid aga võitlesid pidevalt pungi vastu. Ansambleid süüdistati ühiskonna moraali ning väärtushinnangute õõnestamises. Suuresti just kohtuasjade tõttu läksid peaaegu samal ajal laiali Dead Kennedys ja Black Flag. Vastukaaluks paljude meelest liiga macho'ks muutunud hardcore punk'ile tekkis liikumine, mis algselt oli rangelt põrandaalune ning võimalikult antikommertsiaalne. Kui hardcore scene kaheksakümnendate teisel poolel oma otsa leidis, pöördus USA punkliikumine tagasi algse New Yorgi stiilis punk rock'i juurde. Märksõnaks sai meloodilisus. Tekkis mõiste (ka punk pop), mis algselt tähendas Ramonesi muusikalise lihtsuse ja tempokuse ühendamist The Beach Boysi stiilis meloodilisusega. Olulistest selle stiili esindajateks olid ansamblid The Queers ja Green Day.

1980. aastate lõpus ja 1990. aastatel tekkis 'i underground'is punk rock'i taaselustav uus stiil garage punk.

1990. aastate keskpaigas, pärast grungelainet, Ameerika Ühendriikide punk kommertsialiseerus. Meedia haibimasin ning plaadifirmad korjasid pärast grungelaine liivajooksmist üles sellised bändid nagu Green Day ja The Offspring, mis vahelduva eduga tänaseni kuulsust naudivad. Punkringkondade austuse on nad aga minetanud. Suurplaadifirmade poolt üles korjatud punkbände liigitatakse pop punk i alla. Lahjendades mässumeelsuse oma muusikas olematuks ning esitades kärisevate kitarride saatel armastuslaule, pole sellel liikumisel algse punkliikumise ega tõekspidamistega midagi ühist.

Välislingid

# data[].attributes.attachment_link.description
Punk rock on 1970. aastate keskel tekkinud rokkmuusikastiil, mille iseloomulikud esindajad on ansamblid Ramones, Sex Pistols, The Damned ja The Clash. Väljendit kasutatakse ka sellega tihedalt seotud subkultuuri kohta. Väljendit punk rock (sõna punk tähendab inglise keeles muu hulgas ka algajat) kasutati esimest korda 1960.