# data[].attributes.headline
1. Олександр Якович Шу

# data[].attributes.body
1. Олександр Якович Шумський народився 2 грудня 1890 р. в селі Рудня Борова Житомирського повіту Волинської губернії (тепер Нова Борова Житомирської області) у великій родині Якова Шумського. В сім’ї було п’ятеро синів і чотири доньки.

Рід діда-прадіда мав три покоління священиків. Батько Шумського, Яків Данилович, працював лісничим у поміщика Миколи Муравйова, великого власника лісів і земель. Упродовж п’яти років Олесько Шумський здобував освіту у сільському народному училищі у селі Сали Фасівської волості. Згодом почав працювати на лісопильних заводах Готесмана і Брохмана. У 1911 р. він «втік від батька у Москву».

Здобуті знання дозволили Шумському екстерном скласти іспити за середню школу, отримати атестат зрілості у радянській столиці, навчатися в Народному університеті ім. Шанявського, де викладав Володимир Вернадський. Потім Олександр вступив до Московського ветеринарного інституту, але його не закінчив.

# data[].attributes.headline
2. Олександр старався 

# data[].attributes.body
2. Олександр старався не афішувати своє дворянське походження. Рід Шумських мав герб із зображенням яструба - «Ястшембєць». Сам Олесько Шумський мав «яструбиний» характер: був не таким, як усі, залишався собою, мав власний погляд; тримався з усіма як рівний з рівними, різав правду у вічі. Односельці, які народились і виросли у цьому селі пам’ятають, як у юнацькі роки Олександр приїжджав у рідне село – статний, чорноокий, з гарно причесаним волоссям на голові, чуйний і обачний до людей, у вишитій українській сорочці.

# data[].attributes.headline
3. Що стосується діяль

# data[].attributes.body
3. Що стосується діяльності Олександра Шумського, то із 1908-го він входив до складу Української соціал-демократичної спілки. Протягом 1917-1919 років - член Української партії соціалістів-революціонерів. З весни 1919 р. до 1920 р. входив до Української партії комуністів. Після розпуску партії увійшов до складу КП(б)У та був обраний членом ЦК. Належав до партійної групи, яка вимагала самостійності КП(б)У від Комуністичної партії Росії. У 1919 р. - нарком освіти в українському радянському уряді Християна Раковського, 1920 р. - нарком внутрішніх справ, 1921 р. - представник Української СРР у Польщі.

Після повернення до України Олександр Шумський в 1923-1924 роках керував відділом агітації та пропаганди КП(б)У. З вересня 1924 р. по лютий 1927 р. - нарком освіти УРСР, активно проводив політику українізації.

Під час зустрічі з Йосифом Сталіним у жовтні 1925-го поставив питання про усунення Л. Кагановича з посади очільника ЦК КП(б)У та заміщення його українцем В. Чубарем. У листі «Товаришу Кагановичу та іншим членам ПБ ЦК ВКП(б)У» від 26 квітня 1926 року Сталін поклав на Шумського відповідальність за поширення антиросійських настроїв в Україні.

З іменем Шумського був пов’язаний національний ухил - «шумськізм». Під тиском розгорнутої проти нього політичної кампанії на червневому (1926) пленумі ЦК КП(б)У Олександр Шумський визнав «помилковість» своєї позиції. Звільнений з посади наркома освіти 1927 року й висланий до Москви на другорядну роботу в профспілці.

Заарештований 13 травня 1933 року за звинуваченням в участі в Українській військовій організації. Засудили до 10 років виправно-трудових таборів на Соловках. Міру покарання замінено на 10 років заслання до м. Красноярськ.

# data[].attributes.headline
4. Усі роки позбавленн

# data[].attributes.body
4. Усі роки позбавлення волі він жодного разу не зрікся своїх поглядів, твердо впевнений в тому, що український народ має право на вільний національний розвиток. У листах із заслання до Сталіна та в написаній там монографії «Малороси», що так і не дійшла до читача, критикував систему міжнаціональних відносин у СРСР, протестував проти російської великодержавницької політики, возвеличення російського народу над іншими, в тому числі українським. Олександр Якович Шумський вважав, що політичний союз народів не можна будувати на «старшинстві» одного і приниженні іншого, тому що такі стосунки нівелюють їх рівноправність. Але його палкі листи не доходили до адресата.

20 червня 1946 р. він пише записку «для слідства»: «Рішення про самогубство, цю останню вищу форму протесту, я прийняв після того, як вичерпав усі засоби боротьби за реабілітацію». Проте, як виявилось, і цього рішення йому не судилося здійснити. 18 вересня 1946 р. О. Шумського за наказом Й. Сталіна по дорозі з Саратова до Києва було підступно знищено агентами державної безпеки. Лише в 1958 р. його ім’я було реабілітовано, а в часи вже незалежної України 19 квітня 2011 р. в Житомирі встановлено меморіальну дошку на будинку, де жив і працював О. Я. Шумський.

Таким чином, слід відзначити що діяльність Олександра Шумського була спрямована на проведення політики українізації не лише системи освіти, а й всього партійного і державного апарату, що надає цій історичній постаті статусу непересічного політичного лідера та борця за національні інтереси українського народу.