# data[].attributes.body
1241 márciusában a Batu kán vezette tatár (mongol) seregek
három nagyobb hadseregre osztva elárasztották Közép-Európát,
a fősereget (kb. 60 ezer fő) maga Batu kán irányította Magyarországra.
Miután legyőzték a nádori hadakat a Vereckei-hágónál,
a gyors lovas alakulataik már Vácig törtek előre. Sokan kun
lovasokat véltek felfedezni a támadók között, és a kósza hírek
tömeghisztériához vezettek, ennek során a kun fejedelmet és
kíséretét lemészárolták. A sértett kunok fosztogatva a Duna
mentén kivonultak az országból.
A királyi haderő (kb. 25 ezer fő) a Sajó folyóig szorította
vissza a tatár elővédet, de a döntő ütközetben súlyos vereséget
szenvedett Muhi közelében (1241. április 11.). A magyar sereg
jelentős része megsemmisült az ütközetben, a bekerítésből
IV. Béla csak nehezen tudott kitörni. A győztes tatárok a betöréstől
számított egy hónapon belül már a Dunánál álltak.

# data[].attributes.body
A király előbb Pozsonyig, majd Zágrábig menekült, mialatt kétségbeesetten
kért segítséget a keresztény Európától. Katonai segítség nem
érkezett, helyette az osztrák herceg (Babenberg Frigyes) kihasználta az
ország szorult helyzetét, és megszállt három nyugati vármegyét. Közben
a másik két tatár hadoszlop is beérkezett a Kárpát-medencébe, az
egyik délről Erdélyt árasztotta el, a másik Morvaország felől zúdult
Felső-Magyarországra. A várispánsági központok gyorsan elestek
(földvárak), a támadóknak csak néhány kővár (például Pozsony, Nyitra,
Komárom) tudott ellenállni.
A tatárok berendezkedtek az országban (például begyűjtötték a gabonát),
majd 1242 elején a befagyott Dunán átkelve rátámadtak a Dunántúlra
is. A helyi ellenállás (például Esztergom, Pannonhalma, Székesfehérvár)
sem lassította őket, sőt egy csapat IV. Béla elfogására
indult, aki egészen Trau váráig menekült. A királyi pár az ezekben a
hetekben született gyermeküket, Margitot felajánlotta Istennek a Magyar
Királyság megmentéséért. Margit a későbbiekben beteljesítette
szülei esküjét, és kolostorban apácaként élt. Példamutató élete, elhivatottsága
és vallási buzgósága miatt az egyház előbb boldoggá, majd
a 20. században szentté avatta