# data[].attributes.body
La ideologia d'Aristòtil es caracteritza en l'empirisme on la realitat es troba a través de l'observació i experiència. La seva filosofia es basa en el hilemorfisme, segons el qual tots els éssers són una combinació de matèria i forma. A més, desenvolupa la teoria de les quatre causes (material, formal, eficient i final) per explicar els perquès de l'existència. Defensa també l'ètica del terme mig, on la virtut es troba en l'equilibri entre extrems, i el concepte de la felicitat (eudaimonia) com a objectiu últim de la vida humana.

# data[].attributes.body
Plató és un filòsof idealista que defensa que la realitat autèntica es troba en el món de les idees, separades del món físic. Segons ell, el món sensible (el que percebem amb els sentits) és només una còpia imperfecta d’aquest món ideal. A través del mite de la caverna, explica com els humans viuen enganyats pels sentits, i només amb la raó poden arribar a conèixer les idees pures. El seu objectiu final és assolir el bé, que representa la veritat i el coneixement absolut.

# data[].attributes.body
Plató criticava Aristòtil perquè creia que aquest donava massa importància al que es pot veure i experimentar amb els sentits, mentre que Plató pensava que el coneixement venia del món de les idees, que considerava superior al món físic. Plató veia el món material com una simple còpia imperfecta d'aquestes idees. Per això, Plató trobava que Aristòtil es fixava massa en la realitat física i no comprenia la importància de les idees com a font de coneixement real.

# data[].attributes.body
Aristòtil criticava Plató perquè no acceptava la idea d’un món separat de les idees pures. Mentre Plató defensava que les idees existien en un pla ideal i perfecte, Aristòtil creia que aquestes no estaven en un altre món, sinó dins de les coses mateixes que veiem i toquem. Per a Aristòtil, el coneixement autèntic es basa en l'observació i l'experiència directa del món físic. Així, pensava que per comprendre la realitat no era necessari separar els ideals del món tangible, sinó trobar les essències en els objectes i éssers que ens envolten.

# data[].attributes.body
Sant Agustí d'Hipona va ser un pensador del cristianisme que va integrar les idees de Plató amb la seva fe, establint bases per a la filosofia. Creia que el coneixement de veritat s'aconsegueix gràcies a Déu, qui il·lumina la nostra ment per entendre les veritats superiors. També va parlar sobre la llibertat i el pecat, afirmant que, tot i que podem triar, estem inclinats al mal i això genera una lluita interna. Distinguia entre la "Ciutat de Déu", que representa els que viuen en l'amor diví, i la "ciutat terrenal", centrada en l'egoisme. A més, va reflexionar sobre el temps, considerant-lo creat per Déu, mentre que ell viu en l'eternitat. Aquestes idees van influir profundament en el pensament cristià i van connectar la religió amb la filosofia.