# data[].attributes.headline
Організація творчого проєкту під час онлайн навчання

# data[].attributes.subject
Організація творчого проєкту під час онлайн навчання

# data[].attributes.body
1. Творчий прєкт - це
2. Суть проєктної технології: стимулювати інтерес молодших школярів до певних проблем, які передбачають володіння певною сумою знань, і через проектну діяльність розв’язати одну або цілу низку проблем, показати практичне застосування надбаних знань.
3. Важливість творчих прєктів для учнів: - навчити їх здобувати знання самостійно, використовувати їх для вирішення нових пізнавальних і практичних задач; - розвиток комунікативних навичок, умінь працювати в групах, виконувати соціальні ролі (лідера, виконався, посередника і тд), долати конфліктні ситуації; - необхідність широких людських контактів, погляд з різних точок зору на одну проблему; - значущість для людини умінь користуватися дослідницькими методами: збирати необхідну інформацію, аналізувати її з різних точок зору, висувати гіпотези, робити висновки.
4. Типи проєктів: дослідницькі, творчі, ігрові, інформаційні, практично-орієнтовані.
5. Як відбувається робота над проєктом в умовах очного навчання?
6. Як організувати проєктну діяльність молодших школярів в онлайн форматі?

# data[].attributes.headline
Основа педагогіки - партнерство. Як змінилася взаємодія та співпраця між батьками, учителями, учнями у воєний час під час змішаного навчання

# data[].attributes.subject
Основа педагогіки - партнерство. Як змінилася взаємодія та співпраця між батьками, учителями, учнями у воєний час під час змішаного навчання

# data[].attributes.body
1. В основі педагогіки партнерства – спілкування, взаємодія та співпраця між учителем, учнем і батьками. Учні, батьки та вчителі, об’єднані спільними цілями та прагненнями, є добровільними й зацікавленими спільниками, рівноправними учасниками освітнього процесу, відповідальними за результат.
За системою Василя Сухомлинського, виховання особистості має здійснюватися через тріаду “школа – сім’я – громадськість”.
2. Способи залучення до навчального процесу їхніх дітей.
3. Чи покращилося партнерство батьків з вчителем під час пандемії та військового стану? За моїми спостереженнями під час проходження практики стосунки між вчителем та батьками учнів початкової школи стали більш )...(, кращими, міцнішими, яскраво видно довіру...
Чому саме в такий час це відбулося? По-перше, у зв'язку онлайн навчання батьки контролюють те, як учні заходять на урок, по-друге, вони дуже тісно задіяні в освітньому процесі, а саме вчитель лише дає завдання та контролює якість їхнього виконання, батьки у свою чергу є посредниками і допомагають своїм дітям засвоїти навчальний матеріал.
Ще один аспект партнерства - це створення елетроних журналів Нuman, де батьки можуть бачити та контролювати безпосередньо навчальний процес учнів, їхню відвідувальність  на занняттях, оцінки, теми уроків, домашні завдання. На мою думку, це є великий крок до взаємодії та співпраці батьків, учнів та навчального закладу.
4. Порати вчителеві для покращення партнерства з батьками своїх підопічних.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ухвалення концепції Нової української школи перенесло поняття "педагогіка партнерства" зі світогдяних обширів у нормативну площину. Розбираємося, що таке педагогіка партнерства і як її досягти у школі.
В урядових документах вказано, що нова школа працюватиме на засадах педагогіки партнерства, в основі якої - спілкування, взаємодія та співпраця між учителем, учнем і батьками. Учні, батьки та вчителі, об'єднані спільними цілями та прагненнями, є добровільними та зацікавленими однодумцями, рівноправними учасниками освітнього процесу, відповідальними за результат.
Основні принципи цього підходу:

повага до особистості;

доброзичливість і позитивне ставлення;

довіра у відносинах;

діалог - взаємодія - взаємоповага;

розподілене лідерство (проактивність, право вибору та відповідальність за нього, горизонтальність зв'язків);

принципи соціального партнерства (рівність сторін, добровільність прийняття зобов'язань, обов'язковість виконання домовленостей).

Це - критерій, за яким можна оцінювати якість освітнього процесу, а також новий інструментарій навчання менеджменту. Наприклад під час інституційного аудиту школи. Відтак, необхідне чітке розуміння природи цього явища і уявлення, як згадану вагу відповідальності краще розподіляти.

ПЕДАГОГІКА ПАРТНЕРСТВА В УКРАЇНСЬКІЙ ТРАДИЦІЇ

Настанова на партнерство у школі міцно закорінена в національній педагогічній традиції. За системою Василя Сухомлинського, виховання особистості має здійснюватися через тріаду "школа - сім'я - громадськість".

У своїх працях (зокрема, "Людина неповторна", "Серце віддаю дітям") ще в 1960-х роках класик педагогічної думки писав, що дитина - це активний і самодіяльний індивід, який не "вчиться на дорослого", а живе повноцінним і цікавим життям. Отже, до неї слід ставитися доброзичливо і з розумінням.

За ближчого розгляду виявляється, що такі ідеї у Сухомлинського виникали тому, що він мав відкритий допитливий розум і мислив резонансно з провідними інтелектуалами світу. У тих, хто мислив вужчими категоріями і орієнтувався на вказівки керівництва, а не на принципи, ідеї вироджувалися в доктринерство. Отже, сенси, які акумулював у своїх працях Сухомлинський, на Батьківщині тривалий час обмежувалися цитуванням.

ПАРТНЕРСТВО У ШКОЛІ: У ЧОМУ СЕКРЕТ

Однією з перших теоретичні і прагматичні аспекти співпраці батьків і школи зв'язала професорка соціології університету Джона Хопкінса Джой Епштейн. Ще 1982 року вона ініціювала низку досліджень, які засвідчили залежність якості освіти від ефективності співпраці батьків, вчителів і адміністрації школи.

1996 року дослідниця разом із послідовниками узагальнила рамкові умови, що включають шість основних типів активностей батьків, що поєднують відносинами партнерства сім'ю, школу та громаду:

батьківство: сім'ї мають забезпечувати здоров'я та безпеку дітей, створювати вдома середовище, що заохочує до навчання; школи ж повинні забезпечувати сім'ї навчанням та інформацію, щоб допомогти зрозуміти своїх дітей та сприяти їхньому розвитку.

спілкування: школи мають бути підзвітними родинам і надавати їм інформацію про прогрес у школі та успішність учнів; засоби спілкування мають відповідати культурним особливостям батьків, і процес повинен бути двонаправленим;

волонтерство: батьки можуть зробити значний внесок у середовище та функції школи; школи можуть отримати максимальну віддачу від цього процесу через створення гнучких графіків, що відповідатимуть таланту і інтересам батьків потребам студентів, вчителів і адміністраторів;

навчання вдома: батьки можуть допомагати своїм дітям у діяльності, пов'язаній зі школою, за методичної підтримки вчителів;

ухвалення рішень: школи можуть дати батькам значущі ролі в ухваленні рішень у школі та допомогти їм максимально використовувати їх; ця можливість повинна бути відкритою для всіх верств громади, а не тільки для людей, які мають найбільше часу та енергії, щоб витрачати на шкільні справи;

співпраця з громадою: школи повинні координувати роботу та ресурси громади, бізнесу, коледжів або університетів, а також інших груп для покращення шкільних програм, сімейних практик і навчання та розвитку студентів; школи можуть допомогти сім'ям отримувати доступ до допоміжних послуг, що надаються іншими установами, такими як охорона здоров'я, культурні заходи, послуги репетиторів та програми післядипломного догляду за дітьми.

Психологи із університету Небраска-Лінкольн у 2000-х запропонували кілька орієнтирів для розрізнення партнерської та традиційної моделей школи.

Чітке зобов'язання працювати разом, щоб сприяти заохоченню навчальних досягнень дитини

Підкреслюється виключна роль шкіл

Часте спілкування двосторонньої спрямованості

Комунікацію переважно ініціює школа, та є проблемо-центричною

Заохочується культура розмаїття і визнається важливість внеску розмаїття у творення позитивного навчального середовища

"Один розмір для всіх" - культурні відмінності, те, що потрібно подолати

Ролі чіткі, означені спільно і з метою підтримки

Ролі сепаровані, і є значна дистанція для участі

Цілі для учня/студента визначені спільно і можуть делегуватися

Ролі визначені школою, іноді - батьками

Плани спільно-конструйовані зі згодою щодо ролей вчителя

Освітні плани визначені в односторонньому порядку

Керівник освітнього напряму OECD Андреас Шляйхтер у своїй книжці " Найкращий клас у світі: як створити освітню систему 21-го століття" наголошує, що серед молоді, яка відчує, що вони складають частину шкільної громади, набагато більша ймовірність отримати кращі академічні результати й бути більш умотивованими у школі.

Натомість, несприятливі стосунки між учителем і учнем, як видається, підривають впевненість учнів і ведуть до посилення хвилювання. У середньому в різних країнах учні десь на 62% частіше повідомляли про відчуття напруження під час навчання і на 31% частіше - про хвилювання перед тестуванням, якщо їхній вчитель вважає, буцімто вони не такі розумні, як є насправді, - наголошує освітній експерт.

ЯК ПЕДАГОГІКА ПАРТНЕРСТВА ПРАЦЮЄ В РІЗНИХ КРАЇНАХ

Повернімося до смислового поля, в якому існує педагогіка партнерства. Воно сформоване в суспільствах, де тяглість практик тісно пов'язана з культурою солідарності і партнерства. Або й там, де перше виростає з другого.

Такою країною передусім є Швеція. Дослідники Національної агенції вдосконалення шкіл (Agency for School Improvement) узагальнили досвід шведських шкіл і запропонували систему координат, в якій розкриваються різні аспекти партнерства в навчанні. Її утворено осями "індивідуальне - колективне" та "формальні і неформальні (методики та інструменти)".

В арсеналі формальних практик - індивідуальний план для кожного учня і бесіди, спрямовані на розвиток, зустрічі з батьками, їхню участь у наглядових радах та інформування за допомогою різноманітних цифрових інструментів. Неформальні підходи передбачають діалог, "клімат, що запрошує", довірливі стосунки (на індивідуальному рівні) та навчальні цикли з батьками, виконання батьками ролі саппортера в навчанні і навіть батьківські вечірки та зустрічі у кав'ярні.

В Австралії Департамент освіти, працевлаштування і трудових відносин розробив Family-School Partnerships Framework. Цей документ - своєрідний путівник для учасників освітнього процесу.

Рамка містить бачення того, як покращити партнерство між австралійськими сім'ями та школами; описує принципи, якими мають керуватися сім'ї та школи в розвитку партнерських відносин тощо.

На практиці це включає:

1. сімейно-шкільні ініціативні групи для планування, організації, впровадження та оцінки партнерства;

2. шкільні політики та процедури, що дають змогу чітко визначати та застосовувати принципи та практики ефективного партнерства;

3. мережі підтримки шкільних спільнот, на основі яких відбувається обмін ідеями та найкращими практиками;

4. періодичне звітування школи перед громадою.

В Іспанії тема партнерства у школі - частина державних політик з початку 1990-х. Особливу увагу тут приділяють навчальним програмам, спрямованим на підготовку до продуктивної взаємодії усіх сторін партнерства. Зокрема, на базі Університету Овідео (Oviedo University, Spain) регулярно проводять відповідні семінари. Action-Training Seminar - програми, адаптовані для директорів та педагогів як державних, так і приватних шкіл та навіть дитячих садочків.

Оглядаючи досвід педагогіки партнерства у своїй країні, Ракель-Амая Мартінес Гонсалес зауважує, що багато батьків не виявляють зацікавленості в ухваленні рішень щодо шкільних політик, але вони дійсно зацікавлені навчитися ефективніше спілкуватися зі своїми дітьми та сприяти їхньому розвитку.

Відповідно, дизайнуються програми для батьків з врахуванням їхніх предметних потреб і запитів, для чого проводяться опитування. Мартінес Гонсалес наводить приклад оформлення результатів однієї із сесій щодо потреб батьків:

Занепокоєння щодо виховання дітей Очікування від участі у навчальній програмі Причини для участі в програмі

Здатність сина належно розібратися у ситуації

Втрата інтересу до навчання

Як вони проводять час із друзями і чи не вживають наркотики?

Бажання мати кращі відносини із сином-підлітком і допомагати йому в коректний спосіб

Тому, що він переживає складний вік, і я маю сумнів щодо майбутнього і чи все я зможу зробити в належний спосіб

Дочці не подобається навчання, і вона не докладає жодних зусиль у житті. Вона завжди хоче мати "останнє слово"

Турбують її друзі

Прагнення допомогти моїй дочці навчитися правильно поводитися в різних життєвих ситуаціях

Навчитися розуміти свою дитину

Для того, що ми називаємо педагогікою партнерства, в англомовних джерелах найчастіше використовується поняття Family-School Partnership. Тобто партнерство школи і родини.

Натомість, якщо заґуґлити Pedagogy of Partnership, то перше, що видає пошуковик - посилання на сайт американської організації Hadar, покликаної посилювати спроможність єврейських культурно-релігійних спільнот, які розвиваються як егалітарні. Педагогіку партнерства тут розкрито як інноваційний педагогічний метод, покликаний формувати здатність людей брати участь у діалозі, підтримувати цілісність власної особистості тощо.

Українська модель, закладена у НУШ, у цьому контексті структурно близька до шведської, проте має більшу сфокусованість на особистості дитини і в цьому контексті має шанси стати унікальною. Однак для того, щоби це відбулося, слід краще зрозуміти, що і як її підживлює, так само як і те, що протистоїть.

ЯК РОЗВИВАТИ ПЕДАГОГІКУ ПАРТНЕРСТВА У ШКОЛІ

Тепер щодо перешкод на шляху впровадження моделі педагогіки партнерства в українських комунальних школах. З 1990-х батьки якраз дуже залучені в те, що стосується матеріально-технічних умов шкіл і фізичного комфорту учнів, організації урочистостей тощо. Проте чи завжди така залученість обертається партнерством? Якою мірою загалом батьків цікавить навчальний досвід їхніх дітей у школі?

Зокрема, у лютому 2019 року було проведено онлайн-опитування батьків, чиї діти навчаються в 5-9 класах. Загалом відповіді надали понад 1500 респондентів із різних регіонів України.

Результати засвідчили, що деякі батьки іноді готові знехтувати мотивацією дитини до навчання заради результату. Так, в окремому блоці було запропоновано кілька запитань-дилем. Наприклад: що має більше значення для оцінювання якості освіти в певному навчальному закладі - мотивація, з якою діти вирушають до школи, чи знання, які вони отримують? Тут ваги, на думку більшості батьків, схилилися у бік "знань".

Для того, щоби компетентністний підхід, як ядро НУШ, не лише повноцінно впроваджувався, але й відзначався якісною підготовкою дітей до викликів сучасного світу необхідно, щоби дії батьків і вчителів у цьому напрямі були синхронними. Якщо згадати формулу НУШ, то принципи педагогіки партнерства дуже важливі для створення сприятливого середовища для навчання та забезпечення орієнтації на особистість учня.

Взаємодія батьків, учня, педагога і керівника школи - незамінна для формулювання індивідуальних освітніх траєкторій та втілення їх в індивідуальних навчальних планах кожного учня. Така можливість передбачена новим законом "Про освіту" і буде деталізована у профільному законі "Про повну загальну середню освіту".

Педагогу теж нерідко буває складно побачити в учневі рівноправного учасника діалогу і навчального процесу та визнати, що з ним необхідно будувати партнерські стосунки. У більшості випадків це результат історичної інерції, а не методологічних настанов чи юридичних норм. Законодавство в освіті не надає жодному з учасників освітнього процесу виключного права розпоряджатися іншим і кожного наділяє певними повноваженнями і автономією.

Законодавчо вищість і апріорна правота педагога жодним чином не підтверджена і не закріплена.

Ба більше, частиною українського законодавства є такі міжнародні акти: Всесвітня Декларація прав людини та Декларація прав дитини. Фахівці Ради Європи роз'яснюють: в основі концепції прав людини лежать дві основні цінності. Перша - людська гідність, друга - рівність.

Права людини - невід'ємні. Це означає, що ви не можете їх втратити, оскільки вони мають відношення до самого факту людського існування. За певних обставин дію деяких з них, хоча і не всіх, може бути призупинено або обмежено. Але йдеться про злочини, надзвичайні ситуації тощо.

Права людини неподільні, взаємозалежні і взаємопов'язані. Це означає, що різні права людини за суттю пов'язані між собою і не можуть розглядатися окремо. Здійснення одного права залежить від здійснення багатьох інших прав, і немає жодного права, яке було б важливіше за інші. Крім того, права людини універсальні.

Кожен учасник освітнього процесу, зокрема учень, наділений невід'ємними правами, кожен є особистістю і заслуговує на повагу до її гідності. А от можливість ними скористатися залежить від рівня зрілості, знання, навичок, досвіду, рівня мислення.

Отже, у випадку, коли вчитель - носій істини, учень - її слухняний приймач, йдеться не про законодавство, а про неписані правила гри, мовчазну згоду, яка, до речі, може психологічно травмувати не лише дитину, але й професійно зруйнувати педагога чи управлінця.

Сучасна когнітивістика стверджує: інтелект - це те, що "між нами". Відповідно, когнітивна спроможність затухає, якщо людина випадає з мереж спілкування і взаємодії. Для того, щоби бути успішними у формулюванні ідей, ухваленні рішень і ба більше - діях і досягненні цілей, нам потрібен постійний і інтенсивний обмін інформацією з іншими.

Власне, і людська особистість - результат взаємодії. Педагогіка партнерства - підхід, що спрямований на розвиток максимально продуктивних і здорових відносин у процесі навчання.

Для того, щоби освіта і навчання всім приносили задоволення, варто змінити правила гри і прийняти підхід партнертва замість традиційно авторитарного.
Педагогіка партнерства важлива і незамінна з огляду на те, що:
По-перше, сприяє створенню атмосфери, в якій найкраще розкривається потенціал кожного учня, формується його ініціативність і креативність. А це - один із ключових активів сучасного світу.

По-друге, партнерство задовольняє потребу в значимості і приналежності та зменшує рівень стресу, що, зрештою, допомагає інтелекту працювати ефективніше.

По-третє, такий формат стосунків найкраще готує молодих людей до професійної діяльності і ролі активного громадянина у відкритому світі.
Для того, щоб найкраще підготувати себе до моделі партнерства у школі, варто:
1. Прийняти факт, що зміни мислення відбуваються повільно - воно подібне на айсберг, занурений у глибини історії. Отже слід набратися терпіння, намагаючись побудувати партнерські стосунки з іншими батьками, з адміністрацією школи, зрештою - шукаючи спільну мову із власною дитиною.

2. Поставити собі запитання, який спосіб мислення найбільш адаптивний для цих умов; знайти носіїв такого мислення зростання. Приміряти на себе ці моделі.

3. Розвивати уяву і креативність. І батькам, і педагогам можна рекомендувати таку просту вправу:
Перед тим, як зробити дитині зауваження, дати завдання, чи виставити оцінку, уявіть що за один момент минуло 10, 15, 20 років. Хто тепер перед вами? Людина, яка тепер дивиться на вас, може поглянути з висоти як свого зросту, так і досвіду. Перед вами ті, хто буде створювати і розвивати технології, що визначатимуть ваше життя, закони, за яким вам жити, культурний та інформаційний контент, який спонукатиме думати і відчувати в певному ключі. Ви ж сподіваєтеся, що всі ці продукти і сервіси враховуватимуть ваші потреби? Тоді варто дати їм приклад розуміння потреб іншого.
4. Освоювати навички перемовин і вчитися не лише аргументувати власну позицію, але й слухати інших.

5. Підтримувати власний ресурсний стан і почуття гумору

6. Укладати Меморандум про співпрацю між батьками, вчителями, адміністрацією і учнями, який розробила ГО "Смарт освіта".
Микола Скиба, спеціально для "Нової української школи" Титульне фото: автор - pressmaster, Depositphotos Цей матеріал представлений ГО "Смарт освіта" в рамках проекту "Програма сприяння громадській активності "Долучайся!", що фінансується Агентством США з міжнародного розвитку (USAID) та здійснюється Pact в Україні. Зміст матеріалу є винятковою відповідальністю Pact та його партнерiв i не обов'язково відображає погляди Агентства США з міжнародного розвитку (USAID) або уряду США.

# data[].attributes.attachment_link.title
Краще разом. Що таке педагогіка партнертсва і навіщо вона в НУШ | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Педагогіка партнерства. Ухвалення концепції Нової української школи перенесло це поняття зі світогядних обширів у нормативну площину, надало йому додаткової ваги.

# data[].attributes.headline
Розвиток соціального інтелекту дітей у військовий час

# data[].attributes.subject
Розвиток соціального інтелекту дітей у військовий час

# data[].attributes.body
1. Соціальний інтелект — сукупність здібностей, що визначає успішність соціальної взаємодії.
3. У чому полягає важливість формування соціального інтелекту.
2. Як він формується у дітей під час очного навчання.
3. Розвиток соціального інтелекту, як важливого психологічного утворення, під час навчання.
4. Як розвивати соціальний інтелект під час онлайн навчання.

# data[].attributes.headline
Проблема проведення діагностичної роботи під час онлайн навчання

# data[].attributes.subject
Проблема проведення діагностичної роботи під час онлайн навчання

# data[].attributes.body
1. Діагностична робота - це
2. важливість проведення діагностичної роботи?
3. Як проводиться діагностична під час очного навчання?
4. Нюанси проведення діагностичної роботи в онлайн форматі.
5. Як проводити діагностичну роботу в онлайн форматі, щоб вона була )...(

# data[].attributes.headline
Запровадження НУШ у сільських школах. Чи дійсно вчителі початкових класів використовують концепцію НУШ на уроках в початковій школі

# data[].attributes.subject
Запровадження НУШ у сільських школах. Чи дійсно вчителі початкових класів використовують концепцію НУШ на уроках в початковій школі

# data[].attributes.headline
Як налаштувати дитину на навчання під час війни: поради психологині

# data[].attributes.subject
Як налаштувати дитину на навчання під час війни: поради психологині

# data[].attributes.headline
Адаптація дитини до першого класу: як пережити її легше

# data[].attributes.subject
Адаптація дитини до першого класу: як пережити її легше

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Лідія Франко

# data[].attributes.attachment_link.title
Адаптація дитини до першого класу: як пережити її легше — LVIV.MEDIA

# data[].attributes.attachment_link.description
Нормальний процес адаптації у першокласників триває 6-8 тижнів, однак може сягати пів року

# data[].attributes.headline
як стабілізувати емоційний стан школярів під час війни

# data[].attributes.subject
як стабілізувати емоційний стан школярів під час війни

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Нині дітям важливо не лише здобувати нові знання та навички, але й спілкуватися з однокласниками, педагогами, отримувати емоційну підтримку.

Особливу увагу звернули на патріотичне виховання. Ми впровадили його у нашій школі ще раніше, розповідали дітям про видатних українців - вчених, письменників, спортсменів. Тож навесні лише доповнили уроки актуальними темами: про те, що нас захищають ЗСУ, про історію України. Дітям шкільного віку потрібні герої. Крім того, щоб діти легше пережили стрес, інформацію про війну, їм важливо відчувати себе приналежними до того, що відбувається, пишатися своєю країною, тим, що вони - українці. І саме патріотичне виховання дозволяє нам це зробити".

Під час війни школа гуртує дітей, надає їм психологічну підтримку та дозволяє відчувати приналежність до спільноти. Ось чому на кожному уроці слід приділяти час дитячим емоціям, разом учитися їх розпізнавати та контролювати. Корисні вправи для таких занять є у "Посібнику самодопомоги" та тренінговій програмі "Вчимося керувати емоціями".

Готуючись до нового навчального року, у межах Національної програми психологічного здоров'я українців 7 тисяч освітян прослухали курс "Перша психологічна допомога учасникам освітнього процесу під час і після завершення воєнних дій", розроблений експертами зі США та Ізраїлю.

забезпечення сталості та безперервності освіти;

створення безпечних умов для навчання та викладання;

психологічна підтримка учасників освітнього процесу;

відновлення освітньої інфраструктури в найближчому майбутньому;

продовження реформ та якісних трансформацій на всіх рівнях освіти.

Для того, щоб зробити онлайн-навчання цікавим, Міністерство освіти і науки України зібрало вичерпну добірку дистанційних платформ для навчання та саморозвитку.

Водночас в умовах війни краще оптимізувати навчальне навантаження. Тут учителям допоможуть:

месенджери;

робота з онлайн-ресурсами (Всеукраїнська школа онлайн,) чи онлайн-інструментами (на кшталт Classtime);

завдання та техніки для психологічної підтримки (читання літератури, перегляд фільмів чи мультиків, малювання, ліплення, інші творчі заняття).

Загальне планування вивчення предмета, кількість годин для опанування кожної теми, методи та форми організації навчальної діяльності учнів під час війни обирає вчитель/-ка. Пріоритет той самий: створити для дітей в онлайн-класі комфортну, довірливу атмосферу.

Що ж до того, як розпочнеться навчання у вересні, єдиної думки поки що немає: адже форма організації освітнього процесу залежатиме від безпекової ситуації в регіоні. Міністерство освіти і науки України, за можливості, рекомендує запровадити змішану форму навчання. У громадах з достатнім рівнем безпеки школярі зможуть ходити до школи офлайн, але під час сигналу повітряної тривоги обов'язково переходити до сховищ.
Цей матеріал було створено в рамках Проєкту "Навчаємось Разом" за фінансової підтримки Європейського Союзу та Міністерства закордонних справ Фінляндії. Зміст публікації є виключно відповідальністю автора і необов'язково відображає погляди Європейського Союзу, Міністерства закордонних справ Фінляндії.

# data[].attributes.attachment_link.title
Освітній процес під час війни: актуальні поради для вчителів

# data[].attributes.attachment_link.description
Нині дітям важливо не лише здобувати нові знання та навички, але й спілкуватися з однокласниками, педагогами, отримувати емоційну підтримку. Особливу увагу звернули на патріотичне виховання. Ми впровадили його у нашій школі ще раніше, розповідали дітям про видатних українців - вчених, письменників, спортсменів. Тож навесні лише доповнили уроки актуальними темами: про те, що нас захищають ЗСУ, про історію України.

# data[].attributes.headline
Проблема формування професійно-педагогічної культури вчителя

# data[].attributes.subject
Проблема формування професійно-педагогічної культури вчителя

# data[].attributes.attachment_link.title
Загниборода_тези

# data[].attributes.headline
Актуальні питання викладання української мови у НУШ

# data[].attributes.subject
Актуальні питання викладання української мови у НУШ

# data[].attributes.headline
Емоційна стабільність сучасного вчителя.

# data[].attributes.subject
Емоційна стабільність сучасного вчителя.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1. Поставтесь до педагогічної праці, як до головного змісту Вашого життя. Створіть у собі вчителя!

2. Будьте ерудованими, відмінно знайте свій предмет, цікаво та доступно викладайте навчальний матеріал.

3. Умійте поважати кожного учня і бачити в ньому особистість.

4. Умійте керувати власними емоціями та розвивати позитивні почуття до дітей.

5. Навчіться любити дітей. Люблячи їх, не заробляйте дешевого авторитету всепрощенням, невимогливістю - це розбещує дітей.

6. Будьте справедливими, розумійте своїх учнів.

7. Будьте вимогливими до себе, самокритичними, не порушуйте педагогічну етику.

8. Умійте терпляче виправляти його помилки - думки, дії вчинки; навчіться переконувати.

9. Будьте ввічливими, доброзичливими, життєрадісними, людяними.

10. Хай завжди учні бачать у вас старшого друга, порадника, людину, яка підтримає, зрозуміє, дасть пораду.

11. Ніколи не принижуйте людської гідності дитини, будьте непримиренними до подібних дій Ваших колег.

12. Станьте вимогливими та будьте витриманими у стосунках з учнями.

2. Кожного разу, коли тобі хочеться командувати дітьми, згадай своє дитинство і про всяк випадок з'їж морозиво.

3. Гроші та педагогіка мало сумісні.

4. Нехай всі манекенниці світу, побачивши твою усмішку, подадуть у відставку.

5. Не заходь в душу до дітей, якщо тебе про це не просили.

6. Іди на урок з радістю, виходь з уроку з приємною втомою.

7. Жартуй до тих пір, доки не навчишся.

8. Пам'ятай: поганий лікар може забрати життя, поганий учитель - спопелити душу.

9. Приходити на урок слід настільки підготовленим, щоб знати точно: для чого прийшов, куди прийшов, що будеш робити і чи буде від цього добре.

10. Кожного разу, коли хочеться нагрубити кому-небудь, рахуй до мільйона.

11. Намагайся їсти кожен день.

12. Люби свою адміністрацію так само, як і вона тебе, і ти проживеш довге і щасливе педагогічне життя.

13. Ніколи не чекай похвали, а намагайся відразу ж з'ясувати, як з нею йдуть справи.

14. Люби кого-небудь крім школи, і тоді у тебе буде все в порядку.

15. Якщо до тебе прийшли на урок, згадай, що ти артист, ти кращий педагог країни, ти найщасливіша людина

16. Говори батькам завжди найкращу правду, яку ти знаєш.

17. Пишайся своїми помилками, і тоді у тебе їх буде з кожним роком все менше.

18. Вищим проявом педагогічної успішності є усмішка на обличчях дітей.

19. Якщо ти вмієш самий звичайний факт подати як відкриття та домогтися подиву і захоплення учнів, то можеш вважати, що половину справи ти вже зробив.

20.Пам'ятай: хороші педагоги живуть довго і майже ніколи не хворіють.

21. Віддай школі все, а вийшовши зі стін школи, почни нове життя.

22. Постарайся завжди бути здоровою, навіть якщо в цей хтось не повірить.

23. Одягайся так, щоб ніхто не сказав тобі вслід: "Он вчителька пішла".

24. Не спи на уроці; дурний приклад заразливий.

25. Під час опитування зобрази на обличчі граничний інтерес.

26. Пам'ятай: якщо твій голос стає загрозливо хрипким, значить, ти робиш щось не те.

27. Добре, якщо пізно увечері, коли ти згадаєш своїх учнів, обличчя твоє осяє посмішка.

Вихідні, особливо в теплу пору року, корисно проводити на відкритому повітрі, уникаючи пасивного проведення часу перед телевізором на дивані.

1. Некеровані розмови на уроках.

2. Відсутність шанобливого ставлення до дорослих.

5. Зухвала, нахабна, груба поведінка.

Учителі повинні знати закони, які є в основі поведінки учнів

1. Учні обирають певну модель поведінки за певних обставин.

2. Усяка поведінка підпорядкована певній меті - відчувати себе приналежним до шкільного життя.

3. Порушуючи дисципліну, учень може усвідомлювати, поводиться

неправильно і що за цим порушенням стоїть одна з чотирьох причин:

1.Невтручання. Вчителі, в кращому випадку, пояснюють учням, що трапилося, розраховуючи, що діти самі поступово навчаться керувати своєю поведінкою.

2.Контроль. Основні методи впливу - погрози і шантаж.

3.Взаємодія. Вчителі обирають складну роль ненав'язливого лідера, щоразу cтавлячи дітей перед необхідністю усвідомленого вибору та відповідальності. Вони залучають дітей до процесу встановлення правил, програму дисципліни будують на підвищенні самоповаги учнів за допомогою стратегії підтримки.

1. Уважно вислуховуйте підлітка. Прагніть до того, щоб підліток зрозумів, що він вам не байдужий і ви готові зрозуміти і прийняти його. Не перебивайте. Не показуйте свого страху. Відносьтесь до нього серйозно, з повагою.

2. Запропонуйте свою підтримку та допомогу. Постарайтесь переконати, що даний стан (проблеми) тимчасові і швидко пройдуть. Проявіть співчуття і покажіть, що ви поділяєте і розумієте його почуття.

3. Поцікавтесь, що найбільше в даний час турбує підлітка.

4. Впевнено опікуйтесь підлітком. Саме це допоможе йому у власні сили

5. Використовуйте слова, речення, які сприятимуть встановленню контакту: розумію, звичайно, відчуваю, хочу допомогти.

6. В розмові з підлітком дайте зрозуміти йому, що він необхідний іншим і унікальний як особистість. Кожна людина, незалежно від віку, хоче мати позитивну оцінку своєї діяльності.

7. Недооцінка гірша, ніж переоцінка. Надихайте підлітка на високу самооцінку. Вмійте слухати, довіряти і викликати довіру в нього.

8. Звертайтесь за допомогою, консультацією до спеціаліста, якщо щось насторожило вас у поведінці підлітка.

1. Необхідно дати відчути дитині, що вона належить до групи, класу, не відторгнута і займає важливе місце в колективі. Однак не можна примушувати її жити в "кучі" і обов'язково бути на очах. Кожен має потребу в тому, щоб побути наодинці з самим собою, тим більше дитина.

2. Заохочуйте дитину в тому, щоб вона дозволяла собі приємно проводити час, яке потребує взаємодію з людьми.

3. Виставляйте малюнки дитини, поробки, твори, одним словом, все те, що може зацікавити оточуючих. Це буде підвищувати впевненість дитини в собі, почуття самостійності. Хваліть її частіше. Допоможіть їй розпізнати та виразити приховані почуття, використавши для цього такі надійні канали, як малювання, роботу по дереву, ліплення, шиття ляльок, читання вголос розповідей, музику. Частіше запитуйте що вона відчула в тій чи іншій ситуації...

4. Дізнайтесь, з ким дитина хотіла б працювати в групі і хто з дітей має на неї найбільший вплив. Розробіть план дій для дитини його бажаним партнером.

5. Записуйте на аркуші паперу або реєструйте подумки скільки разів на день ви звертались до дитини і скільки разів ви висловили позитивні репліки і коментарі в її адресу. Перевіряйте цей "список" в кінці дня. Це буде нагадувати вам про ваше добре починання і про успіхи вашої дитини.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
територіальна

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради психолога на допомогу учителю

# data[].attributes.attachment_link.description
Поставтесь до педагогічної праці, як до головного змісту Вашого життя. Створіть у собі вчителя! Будьте ерудованими, відмінно знайте свій предмет, цікаво та доступно викладайте навчальний матеріал. Умійте поважати кожного учня і бачити в ньому особистість. Умійте керувати власними емоціями та розвивати позитивні почуття до дітей. Навчіться любити дітей.