# data[].attributes.headline
Дата та місце 

# data[].attributes.body
Дата та місце народження: 8 липня 1981 р., м. Вільнянськ, Запорізька область.

Дата та місце загибелі: 31 березня 2017 р. (помер від поранень).

Звання: Старший солдат.

Посада: Гранатометник.

Підрозділ: 92-а окрема механізована бригада.Обставини загибелі: Помер 31 березня 2017 р. в обласній лікарні ім. Мечникова у Дніпрі від поранень отриманих внаслідок обстрілу поблизу м. Мар'їнка (Донецька область) 12 березня 2017 р.

Сімейний стан: Залишилися батько, сестра та син.Указом Президента України № 259/2017 від 2 вересня 2017 року, "за особисту мужність і самовіддані дії, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, зразкове виконання військового обов’язку ", нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).

# data[].attributes.headline
Дмитро Фурдик <

# data[].attributes.body
Дмитро Фурдик

01 жовтня 2014 року загиблий герой був призваний по мобілізації Дніпропетровським військовим комісаріатом до Національної Гвардії України та проходив військову службу у 93-ій окремій Механізованій бригаді (6 рота).

Указом Президента України від 23.05.2015 №282/2015 за особливу мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом "За мужність" ІІІ ступеня.

З нагоди річниці загибелі героя, голова районної ради, керівники райдержадміністрації, рідні та близькі, товариші, колеги, друзі та побратими Дмитра Фурдика відвідали Павлівське сільське кладовище, де похований легендарний «кіборг», та поклали квіти до його могили.

# data[].attributes.headline
Зубков Іван Миколайови

# data[].attributes.body
Зубков Іван Миколайович

# data[].attributes.headline
Дмитрий Коцюбайло, (ві

# data[].attributes.body
Дмитрий Коцюбайло, (відправила Олексієнко Євгения)

# data[].attributes.attachment_caption
Сазонов Леонід Олександрович ( народився у Запоріжжі) зв'язківець 37-го окремого мотопіхотного батальйону «Запоріжжя» 56-ї ОМПБр. Навчався у Запорізькому юридичному інституті Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ. Учасник Запорізького Євромайдану. На фронті з 2014 року, воював під Маріуполем, в Широкиному. Останні три місяці батальйон був виведений з лінії зіткнення. Загинув під Волновахою. Неодружений, залишилася мати, яка втратила єдиного сина.

# data[].attributes.attachment_link.title
завантаження

# data[].attributes.headline
Тарковський Ан

# data[].attributes.body
Тарковський Андрій Борисович народився у Вільнянську 19 серпня 1973 року, де й мешкав зі своєю родиною. Мав багато друзів.Середню освіту здобув у Вільнянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2. З листопада 1991 року по грудень 1993 проходив строкову службу. 15 років Андрій пропрацював у Вільнянській виправній колонії № 20. Після виходу на пенсію став приватним підприємцем.З початком повномасштабного вторгнення, без роздуму, сумніву та зволікань, Андрій став на захист Батьківщини. Вже на другий день війни - 26 лютого 2022 року був мобілізований та розпочав службу у військовій частині А 7278. Ціною власного життя він виборював право нашого народу бути вільним.20 липня поблизу населеного пункту Приютне Пологівського району під час виконання бойового завдання, пов’язаного із захистом незалежності, територіальної цілісності та суверенітету України, загинув Тарковський Андрій Борисович, командир 2-го стрілецького відділення 1-го стрілецького взводу 2-ї стрілецької роти в/ч А 7278, штаб-сержант.Він був активною, життєрадісною. відкритою та світлою людиною, завжди готовий прийти на допомогу. Справжній патріот, вірний захисник своєї Батьківщини, люблячий чоловік, турботливий батько, зажди усміхнений та привітний. Таким він назавжди залишиться в пам’яті кожного з нас.У Андрія залишилися: дружина Юлія Валеріївна, син Владислав, донька Аліса.Герої не вмирають, вони живуть у нашій пам’яті, спогадах рідних, близьких та друзів, згадках бойових побратимів, пам’яті мужнього народу та вдячних нащадків…

# data[].attributes.headline
Руслан Шестопал 

# data[].attributes.body
Руслан Шестопал

Руслан народився 2 серпня 1972 року у селі Солоне, але все своє життя прожив у Вільнянську  з родиною. Він закінчив Солоненську школу і більшість років пропрацював на акціонерному товаристві «Укрзалізниця».

5 вересня 2022 року Руслан став на захист України, служив у військовій частині А0693. Був водієм-радіотелефоністом стрілецької роти.

30 вересня 2023 року Руслана Шестопала провели в останню путь та вшанували пам’ять Героя. Без сина залишилася мати Лідія Іванівна, без брата залишилася сестра  Вікторія, без чоловіка - дружина Ольга, без батька - син Артем, дочки Алла та Юлія.

# data[].attributes.headline
Зубков Іван Миколайови

# data[].attributes.body
Зубков Іван Миколайович.

# data[].attributes.headline
Життя Ігоря обірвалося

# data[].attributes.body
Життя Ігоря обірвалося 26 червня 2024 року поблизу населеного пункту Піщане Харківської області. Під час артилерійського обстрілу Ігор отримав численні осколкові поранення, несумісні з життям.

Сьогодні з Ігорем Мусієнко попрощалися та провели в останню путь.

«Вічна пам'ять Герою і співчуття рідним і близьким. Низький уклін за захист нашої України! Герої не вмирають!»

# data[].attributes.headline
Роман Черьомухін народ

# data[].attributes.body
Роман Черьомухін народився і виріс у місті Запоріжжя, але все своє дитинство провів у рідному селі Грізне Любимівського старостинського округу.

Його мобілізували 11 липня 2024 року і служив водієм-електриком першого відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів Роман отримав поранення та перебував нав лікуванні.

23 листопада2024 року біля населеного пункту Дороге Дніпропетровської області він загинув.

Його згадують як людину з золотими руками. Він завжди допомагав усім в будівництві та облаштуванні дому.

У Романа залишився 10-річний син Василь, брат і батьки.

Вічна слава Герою!

# data[].attributes.attachment_link.title
Снимок экрана (508)

# data[].attributes.headline
Стефан Білецький. Геро

# data[].attributes.body
Стефан Білецький. Герой мінометник

# data[].attributes.headline
Роман Кулібякін, як і 

# data[].attributes.body
Роман Кулібякін, як і багато інших героїв, загинув, захищаючи Україну від російської агресії. Його пам'ять вшанували на Вільнянщині, де він був похований. Роман був батьком 10-річного сина, і його смерть стала важкою втратою для місцевої громади. Йому було лише 34 роки. Військовий загинув під час виконання бойового завдання, і громада віддала шану його відвазі та самопожертві

# data[].attributes.headline
Бельман  Олексій Волод

# data[].attributes.body
Бельман Олексій Володимирович

# data[].attributes.headline
Фурдик Дмитро 

# data[].attributes.body
Фурдик Дмитро Миколайович

— сержант Збройних Сил України, учасник російсько-української війни. Один із «кіборгів». Дмитро Фурдик народився 11 січня 1979 року у м. Петропавлівськ-Камчатський). Дитинство провів у Вільнянську, куди сім’я Дмитра переїхала, коли йому було 2 роки. У місті Вільнянську Дмитро закінчив ЗОШ № 2. Екс-гравець клубу «Дніпровські Ракети» (американський футбол).

У жовтні 2014 року Дмитро записався у добровольчий батальйон. Згодом перейшов служити гранатометником до 6-ї роти 93-ї механізованої бригади, яка захищала аеропорт Донецька.

17 січня 2015 року Дмитро Фурдик загинув у бою в районі аеропорту Донецька. Під час обстрілу разом із своїм командиром виносив поранених у безпечне місце. Загинув від кулі снайпера, який спостерігав за бійцями.

Поховали бійця на кладовищі с. Павлівське 21 січня 2015 року.

Дмитро Миколайович Фурдик указом Президента України № 282/2015 від 23 травня 2015 року за особисту мужність і високий професіоналізм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі, нагороджений орденом «За мужність» III ступеня (посмертно).

8 травня 2015 року на базі Вільнянської ЗОШ I–III ступенів № 2 Вільнянської міської ради відбулося урочисте відкриття пам’ятної дошки на честь загиблого. А 27 листопада 2017 року захисник Дмитро Фурдик нагороджений орденом «За заслуги перед Запорізьким краєм» ІІІ ступеня (посмертно).

# data[].attributes.attachment_link.title
Фурдик_Дмитро_Миколайович